Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

13 грудня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000082 від 08.04.2020року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

08 квітня 2020 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин ОСОБА_6 , у денну пору доби, в порушення вимог підпунктів а), ґ) пункту 2.1, підпунктів б), в) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.1, підпункту ґ) пункту 12.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи автомобілем «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою сполученням Вежиця-Рокитне-Борове, за межами населеного пункту, зі сторони с. Хміль, Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області у напрямку с. Глинне, Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області, зі швидкістю не менше 129…137 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху поза населеним пунктом, яка становить 90 км/год., не був пристебнутим ременем безпеки, перевозив пасажира ОСОБА_9 , котрий також не був пристебнутий ременем безпеки, на 43 км + 200 м вказаної автодороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив занос керованого ним автомобіля за межі проїзної частини вліво по ходу руху, де відбувся наїзд транспортного засобу на придорожнє дерево з подальшим його перекиданням у меліоративну канаву та зануренням його під воду.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та помер від асфіксії при закритті дихальних шляхів водою внаслідок утоплення, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху транспортного засобу ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а також суспільно небезпечними наслідками, що настали.
Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, до набрання вироком законної сили ухвалено не застосовувати.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів в сумі 7559 гривень 56 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 700000,00 гривень, залишено без розгляду.
Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт майна, накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2020 року, скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність вини, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання не було надано належної правової оцінки тому, що він вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого настали непоправні тяжкі наслідки - смерть людини. Не надано належної оцінки тій обставині, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
На думку прокурора, покарання, призначене судом ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України внаслідок його м`якості.
Просить вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, зі змісту якої випливає, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на «Д» обліку у нарколога (діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан залежності), однак не потребує примусового лікування з приводу активної алкогольної залежності, на «Д» обліку у психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Не залишено без оцінки суду і досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Враховано судом і думку потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Врахувавши дані обставини, суд прийшов до висновку про необхідність і достатність призначення покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі без застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з можливістю виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі не були враховані вимоги ст. 75 КК України, не наведено переконливих доводів на обґрунтування прийнятого рішення, у зв`язку з чим суд помилково прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд мотивував врахуванням вищенаведеного при обранні міри і виду покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а застосувавши зазначену правову норму, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Судом не дано належної оцінки ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин; суспільній небезпечності злочину та наслідкам діяння: злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті потерпілого, що стосується охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини (залишилось 8 дітей без батька); грубому порушенню ПДР, які повинні неухильно виконуватися без завдання шкоди правам інших осіб. Судом проігноровано факт вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння (1,31 проміле), що визнано обставиною, яка обтяжує покарання і на наявність якої суд мав зважити при призначенні покарання, а не формально послатися у вироку. Крім того, в даній категорії злочинів, який є злочином публічного обвинувачення, думка потерпілого щодо виду і розміру покарання не є вирішальною та не має визначального значення для призначення покарання. Досудова доповідь носить лише рекомендаційний характер.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України не грунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність та є явно невмотивованим, оскільки було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.
Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням за вчинення тяжкого злочину за наявності обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, суспільно-небезпечні наслідки вчиненого, вищезазначені відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілої, висловлену в поданій заяві до суду апеляційної інстанції, щодо залишення оскаржуваного вироку без зміни, колегія суддів в межах дискреційних повноважень приходить до висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 286 КК України з реальним його відбуванням без позбавленням права керувати транспортними засобами буде відповідати меті покарання.
На думку колегії суддів, саме таке покарання, у виді позбавлення волі, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно із п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За наведеного оскаржуваний вирок не може залишатись чинним і відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 615, 373, 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК Українискасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3