ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/690/23 Справа № 192/158/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00007 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна, Чернігівської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, не працює, неодруженого, на утриманні дітей не має, не є інвалідом, раніше судимого:

18 вересня 2010 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн.;

29 березня 2011 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

04 серпня 2011 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

18 вересня 2014 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 186 КК України до 8 років позбавлення волі;

13 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Полтави за ст. 391, ст. 71 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці. Строк покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з початку його фактичного виконання.

Як встановлено судом, 13 червня 2018 року ОСОБА_8 вироком Ленінського районного суду м. Полтави було засуджено за ст. 391, ст. 71 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі. Знаходячись в місцях позбавлення волі обвинувачений на шлях виправлення не став та в період відбуття покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі Солонянська виправна колонія №21), здійснив нове кримінальне правопорушення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року за допущене 11 травня 2021 року порушення режиму утримання ОСОБА_8 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на два місяця.

24 січня 2022 року приблизно о 10 год. 00 хв., за адресою: с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко, буд. 37 в.о. начальника Солонянської виправної колонії №21, підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 , який є представником адміністрації Солонянської виправної колонії №21, ОСОБА_8 в присутності інших працівників Солонянської виправної колонії №21, було об`явлено, що згідно графіку двохгодинного відпрацювання на благоустрій відділення СПС №6, з яким ОСОБА_8 було ознайомлено завчасно 30 грудня 2021 року, він зобов`язаний в порядку черги приступити до прибирання підлоги коридору відділення СПС №6, для цього обвинуваченому було надано весь необхідний господарський інвентар.

Проте ОСОБА_8 , в присутності інших працівників Солонянської виправної колонії №21, маючи умисел на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, приступити до прибирання вказаної йому території відмовився в категоричній формі, тобто вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації Солонянської виправної колонії №21.

Після цього в.о. начальника Солонянської виправної колонії №21 підполковник внутрішньої служби ОСОБА_9 , роз`яснив ОСОБА_8 положення кримінального законодавства викладені в ст. 391 КК України та попередив обвинуваченого про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Після цього знову запропонував ОСОБА_8 приступити до прибирання підлоги коридору відділення СПС №6 Солонянської виправної колонії №21, але ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, належних висновків для себе не зробив та продовжуючи свій злочинний умисел відкрито, умисно в присутності інших працівників адміністрації Солонянської виправної колонії №21, не маючи поважних причин, відмовився виконувати законні вимоги адміністрації Солонянської виправної колонії №21, де він відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 в частині обсягу обвинувачення скасувати та ухвалити новий вирок, яким в мотивувальній частині вироку вказати обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що на час вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, ОСОБА_8 мав непогашену судимість за вчинення іншого корисливого злочину, за вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2014 року, за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 186 КК України, а тому у відповідності до ст. ст. 34, 67 КК України в даному кримінальному провадженні при призначенні покарання повинна бути врахована обставина, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою суворість є явно несправедливим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. Захисник в своїй скарзі вказує на те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся та активно сприяв слідству у розкритті злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Також, захисник зазначає про те, що за час проведення досудового слідства ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про вчинене ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючого суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор, перед початком розгляду справи, в судовому засіданні подав заяву, відповідно до змісту якої прокурор в порядку ст. 403 КПК України відмовляється від раніше поданої апеляційної скарги на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 391 КК України.

Проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого прокурор заперечував.

Захисник обвинуваченого свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладений в ній.

Проти прийняття відмови прокурора від апеляційної скарги захисник обвинуваченого не заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, пов`язаний із кримінальними правопорушеннями проти правосуддя, який виразився у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину та ряду корисливих злочинів проти власності, ніде не працевлаштований, за місцем відбування покарання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, в ході судового провадження вину визнав.

В ході судового провадження обставин, які пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено, встановлено обставину, яка обтяжує покарання повторність, оскільки за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13 червня 2018 року ОСОБА_8 було засудженого за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, судимість за яке непогашена.

Врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ст. 391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого, зокрема, судом першої інстанції було враховано при обрані розміру покарання у виді обмеження волі повне визнання вини, про яке захисник вказує в апеляційній скарзі. Щодо вимог захисника обвинуваченого про призначення ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із звільненням останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, то колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення таких вимог сторони захисту, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, дане кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив під час відбування покарання у виді позбавлення волі, раніше вже засуджувався за вчинення аналогічного злочину, однак, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин, а тому застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України суд апеляційної інстанції вважає за недоцільне, оскільки це не буде достатнім для досягнення мети покарання та виправлення обвинуваченого.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

Водночас, враховуючи положення ст. 403 КПК України, відповідно до якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність прийняти відмову прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури від апеляційної скарги на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 391 КК України, а апеляційне провадження в частині скарги прокурора закрити.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 403, 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури від апеляційної скарги на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 391 КК України.

Апеляційне провадження №11-кп/803/690/23 в частині апеляційної скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 391 КК України закрити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 391 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4