Справа № 202/9253/22
Провадження № 1-кп/202/564/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 30.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856 у відношенні:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14.12.2021 Краматорським міським судом за ч.1 ст. 121 КУ України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосування ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2022 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 знаходилися біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , де вони спілкувалися. В ході спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел спрямований на спричинення смерті іншої людини, а саме ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, суспільні небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, без будь-яких вагань з метою умисного противоправного спричинення смерті іншої людини, а саме ОСОБА_6 , підійшов до останнього та утримуючі у правій руці ножиці, які у нього були при собі, умисно наніс ОСОБА_6 один удар лезом ножиць, в область життєво важливого органу, а саме серця, тим самим виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 було своєчасно надана медична допомога.
В результаті противоправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричиненні наступні тілесні ушкодження: колоте поранення передньої поверхні грудної клітки ліворуч з пораненням серця, гемоперикардом, ускладнений розвитком травматичного та постгеморагичного шоку 2-го ступеню. Дані тілесні ушкодження утворилися від одної дії гострого предмету, який мав колючі властивості, можливо в указаний час та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення. Отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 30 серпня 2022 року приблизно о 18 годині 00 хвилин він разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 знаходилися біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 . Між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої він підійшов до ОСОБА_6 та утримуючі у правій руці ножиці, які у нього були при собі, наніс ОСОБА_6 один удар лезом ножиць в область серця. У скоєні кримінального правопорушення щиро кається, засуджує свою поведінку.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, просив призначити ОСОБА_5 покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що потерпілий та прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи специфіку вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення вважає за доцільне встановити скорочений порядок дослідження доказів по справі в такому порядку: допитати обвинуваченого, дослідити докази по справі щодо наявності та обсягу судових витрат та наявності речових доказів, висновку судово-медичної експертизи, матеріалів що характеризують особу обвинуваченого. Дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, суд вважає недоцільним.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 75 від 13.10.2022 встановлено що згідно медичних документів у ОСОБА_6 було виявлено : «колоте- поранення передньої поверхні грудної клітки ліворуч з поранення, серця, гемоперикардом, ускладненого розвитком травматичного та постгеморагичного шоку 2ст.». Дані тілесні ушкодження утворилися від одної дії гострого предмету, який мав колючі властивості, можливо у вказаний час та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий та нападник були розташовані передньою поверхнею тіла один до одного. Судово- медична експертиза не виключає можливості утворення вказаних тілесних ушкоджень при обставинах вказаних під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 .

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши письмові докази по справі щодо наявності та обсягу судових витрат та наявності речових доказів, висновку судово-медичної експертизи, матеріалів що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, задовільно характеризується за місцем мешкання, вину визнав, щиро розкаявся.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
В якості обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецедив злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з урахуванням приписів передбачених ч. 3 ст. 68 КК України, оскільки останній вчинив закінчений замах на умисний злочин проти життя та здоров`я.
Оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2021 суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ст. 71 КК України.
При цьому суд враховує правову позицію викладену у п. 10 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якої, виходячи з положень частини 2 статті 75 КК України, а також змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання є неприпустимим, а тому відсутні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України - зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018, справа № 511/37/16-к, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018, справа № 310/3080/16-к, постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 128/5484/13-к.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого проступку та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Відповідно до ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 30.08.2022 по день набрання вироком законної сили.
Враховуючи те, що обвинуваченому призначено покарання у виді позбавленні волі реально, та з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 3 ст. 377 КПК України, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Таким чином, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без змін.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст.349, ст.368-370, ст.373, ст.374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2021 у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 30.08.2022 по день набрання вироком законної сили.

Речові докази:
- змиви РБК на марлевому тампоні, сорочку та металеві ножиці, вилучені 30.08.2022, які зберігаються у камері схову речових доказів Краматорського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1