Справа №592/2963/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/940/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2963/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.03.2023 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки факт вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень в минулому часі ніяк не підтверджує наявність ризику, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, тому існування ризиків стороною обвинувачення не доведено і вони є необґрунтованими.

У Ковпаківському районному суді м. Суми знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, розгляд якого по суті не завершений, тому в судовому засіданні прокурором було подане клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.03.2023 до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.05.2023 включно і визначений розмір застави в межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказав прокурор у своєму клопотанні, а визначений розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Будучи належним чином повідомленими про час, день і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги від них не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження без участі сторін, що узгоджується із ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності за правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі суду ризикам.

Оскільки ОСОБА_7 згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого (обвинувальний акт щодо нього переданий до суду) і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення чи судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Зокрема, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо), а ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

Вирішуючи питання про обґрунтованість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, а згідно положень ст. 5 Конвенції та судової практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд першої інстанції дійшов правильного рішення, що обвинувачений неодноразово ухилявся від явки до суду, чисельні ухвали про привід обвинуваченого до суду Сумським РУП ГУНП в Сумській області не виконані, так як установити місцезнаходження ОСОБА_7 не виявилось за можливе, а тому останній може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого. При цьому колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивних обставин, які б вказували на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на який прокурор послався у поданому клопотанні.

Враховуючи умисну систематичну неявку до суду першої інстанції, а також неналежне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, слушним є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому твердження сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, задоволенню не підлягає, так як матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті прав потерпілого від злочину привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує на теперішній час тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.03.2023 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4