Справа № 369/493/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3600/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.126 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
На підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, скасовано.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, вчиненого за наступних обставин.

05 серпня 2018 року близько 15 год. 05 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_9 побоїв, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки на ґрунті неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 не менше шести ударів кулаками рук по грудній клітці останнього, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 фізичний біль, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 280/Д від 03.10.2018, у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року. Визнати невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.126 КК України та виправдати його.

Мотивуючи свої доводи апелянт зазначає, що вирок суду першої інстанції є помилковим та необґрунтованим.

Так, в ході досудового розслідування кримінального провадження була призначена судово-медична експертиза, за результатами якої було отримано висновок експерта №280/Д від 17 вересня 2018 року, згідно якого дані отриманої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою до приймального відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району, відділення полі травми Київської міської лікарні №17, лікарями поліклініки йому були встановлені такі діагнози: «ЗЧМТ. Струс головного мозку? Забій м`яких тканин голови. ЗТГК, забій грудної клітки зліва. Забій лівої половини грудної клітини? ЗТЖ, забій передньої черевної стінки». Проте, всі вищевказані діагнози не підтверджуються об`єктивними даними (відсутнє описання стану м`яких тканин голови, грудей, передньої черевної стінки, відсутня об`єктивна неврологічна симптоматика, яка характерна для такої форми черепно-мозкової травми, як струс головного мозку), тому вказані діагнози не можуть враховуватися при складанні даних підсумків, згідно п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 від 17 січня 1995 року МОЗ України.

Тобто, належними та допустимими доказами встановлено, що жодна із скарг потерпілого ОСОБА_9 не підтверджена об`єктивними даними про те, що йому нанесені побої (багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого).

Сторона захисту вказує, що на першій секунді відеозапису від 05.08.2018 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 душив обвинуваченого де в подальшому остатній вирвався з його рук. Такі покази обвинувачений надавав в суді, однак суд визнав не правдивими вказані покази та розцінив це, як лінію захисту обвинуваченого.

У вироку суду вказано, що протоколом огляду відеозапису від 20.12.2018 року, встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка в процесі якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 удари по тулубу та грудній клітці, при цьому погроз обвинувачений не висловлює. Однак, відеозапис немає жодних кадрів з яких би вбачалося, що обвинувачений наносить удари потерпілому.

Стороною захисту 15 вересня 2019 року до районного суду було подано Висновок експертного дослідження від 01.02.2019 №19/9-2/3/01-ЕД/19, де вказано що відеофонограма (відеозапису за 05 серпня 2018 року ) зазнавала змін. Однак, вказаний висновок взагалі відсутній в матеріалах справи. Більше того, районним судом у вироку не зазначено мотиви, з яких суд не прийняв заперечення сторони захисту щодо внесення змін у відеозапис.

Апелянт вказує, що після вказаного інциденту ОСОБА_8 одразу звернувся до поліції із заявою про нанесення йому побоїв з боку ОСОБА_9 , однак вказаний факт в суді не досліджувався.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим і законним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєіз наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.126 КК України.

Так, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у районному суді.

Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що напередодні 05 серпня 2018 року йому зателефонував потерпілий ОСОБА_9 та погрожував що зробить так, що у нього заберуть доньку. До суду було подано позов про визнання місця проживання дитини. Він спілкувався з колишньою дружиною, але їх відносини не були приязними. 05.08.2018 року він їхав на велосипеді біля будинку колишньої дружини, побачив, як потерпілий стоїть біля під`їзду. Він підійшов, щоб спитати про розмову, яка сталась напередодні стосовно дочки. ОСОБА_9 почав лаятись, наносити йому удари по тілу. Після цього, вискочила колишня дружина та почала знімати на відео. Коли ОСОБА_8 підійшов до колишньої дружини, ОСОБА_9 стрибнув на нього та почав душити, цього уривку немає на відео, його обрізали. Потім розійшлись. Пояснив, що він не забирав мобільний телефон. В той же день звернувся до лікарні з приводу нанесених побоїв. Через деякий час його госпіталізували у лікарню.

Однак, незважаючи на невизнання вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, вона повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що з вересня 2017 року перебуває у відносинах з ОСОБА_10 , на даний час ОСОБА_11 . Остання повідомила, що раніше була одружена, проте шлюб розірвала. Обвинувачений оскаржував рішення про розірвання шлюбу, не міг змиритись із розлученням. Потім ОСОБА_8 дізнався про їх відносини, говорив, що зробить все, щоб у них нічого не склалося. 05.08.2018 року ОСОБА_9 повертався на своєму автомобілі з м. Черкаси в м. Київ та домовився з ОСОБА_12 що заїде до її місця проживання. В цей час спільна донька ОСОБА_13 перебувала у ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 приїхав о 15 год., зателефонував ОСОБА_14 , він тоді вперше побачив обвинуваченого, який швидко підійшов до ОСОБА_9 та почав виражатись нецензурною лайкою, проганяв його, казав, що він не дозволить зустрічатися з ОСОБА_14 та наніс ОСОБА_9 удари в грудну клітку та удар ногою в нижню частину. Наніс близько 6-8 ударів. В цей час підійшла ОСОБА_14 , якій він вигукнув, щоб вона викликала поліцію. Після цього, ОСОБА_8 почав йти у напрямку ОСОБА_14 , ОСОБА_9 намагався його зупинити та схопити його за руки, але він вирвався та правою рукою наніс ще удар в грудну клітку. Побачивши, що вона знімає на телефон, ОСОБА_8 вихопив телефон та втік, проте хтось з перехожих забрав телефон та повернув ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_9 звернувся до поліції та до лікарні. Після цих подій, ОСОБА_8 продовжував тиск на ОСОБА_15 та на ОСОБА_9 .
Аналогічні показання потерпілий дав під час проведення з ним слідчого експерименту 19.09.2019 року (а.с.87-91 т.1)

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що з 2011 по 2016 перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 , від якого має дитину. У 2016 році подала на розлучення, проте ОСОБА_8 заперечував та сказав, що так цього не залишить. Почав за нею стежити, зламував її сторінки в соціальних мережах та говорив, що не допустить інших стосунків. Коли вона познайомилась з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 дуже розлютився, зателефонував йому, погрожував. Потім її побив. Вона з ОСОБА_9 запланували поїздку, побачила ОСОБА_16 , він вирвав її сумку, сказав, що вона нікуди не поїде та втік. 05 серпня 2018 року вона домовилась про зустріч з ОСОБА_9 , донька була у ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 приїхав до будинку вона вийшла до нього, побачила ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , який наближався до ОСОБА_9 , виражаючись при цьому нецензурною лайкою та наніс ОСОБА_9 декілька ударів в область голови та грудної клітки. ОСОБА_13 намагалась це зняти на відео, проте ОСОБА_8 забрав її телефон, та втік на велосипеді. В подальшому викликали працівників поліції.
Аналогічні показання свідок дала під час проведення з нею слідчого експерименту 19.09.2019 року (а.с.92-96 т.1).

Допитана у судовому засіданні суду першої свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що точно не пам`ятає яким чином встановила ОСОБА_18 як свідка. Сумнівів щодо свідка не було.
Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004786 від 09.08.2018 року (а.с. 30 т. 1);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) відповідно до якого 05.08.2018 року до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_9 із заявою, що 05.08.2018 року близько 15 год. 05 хв. по АДРЕСА_3 ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс йому тілесні ушкодження (а.с. 33-34 т. 1);
- листком непрацездатності ОСОБА_9 з 06.08.2018 року по 10.08.2018 року з причини контакту з хворим на інфекційне захворювання (а.с.35 т.1);
- висновком експерта № 280/Д від 17.09.2018 року, згідно якого дані отриманої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою до приймального відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району, відділення політравми Київської міської лікарні № 17, лікарями поліклініки йому були встановлені такі діагнози: «ЗЧМТ. Струс головного мозку? Забій м`яких тканин голови. ЗТГК, забій грудної клітки зліва. Забій лівої половини грудної клітини? ЗТЖ, забій передньої черевної стінки». Проте, жоден із них не підтверджується об`єктивними даними (відсутнє описання стану м`яких тканин голови, грудей, передньої черевної стінки, відсутня об`єктивна неврологічна симптоматика, яка характерна для такої форми черепно-мозкової травми, як струс головного мозку), тому перераховані діагнози не можуть враховуватись при складанні даних підсумків, згідно п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 від 17.01.95 МОЗ України. (а.с. 41-42 т. 1);
- копією журналу амбулаторних хворих ЦРЛ Києво-Святошинського району відповідно до якого 05.08.2018 року до даної установи звертався ОСОБА_9 , був оглянутий хірургом: ЗЧМТ ? забій грудної клітки зліва, тверезий (а.с. 44-48 т. 1);
- копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 (а.с. 58-59 т.1);
- копією висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_10 від 28.12.2017 року з приводу (а.с. 60-61 т. 1);
- копією висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_10 від 02.05.2018 року (а.с. 62-63 т. 1);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 60734 ОСОБА_8 КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» відповідно до якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був госпіталізований і знаходився на лікуванні з 21.08. по 25.08.2018 року з діагнозом: ЗЧМТ (від 05.08.18 р), струс головного мозку МКХ-10:S 06.0 (а.с. 78 т. 1);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2254 ОСОБА_8 Вишнівська міська лікарня відповідно до якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні з 17.08. по 21.08.2018 року з діагнозом: ЗЧМТ (від 05.08.18 р), струс головного мозку, забій грудної клітини (а.с. 79 т. 1);
- відеозаписом за 05.08.2018 року та протокол його огляду від 20.12.2018 року, якими встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка в процесі якої обвинувачений наніс потерпілому удари по тулубу та грудній клітці, при цьому погроз обвинувачений ніяких не висловлює (а.с. 99-103 т. 1);
Судом апеляційної інстанції також було досліджено копію висновку експертного дослідження від 01 лютого 2019 року за №19/9-2/3/01-ЕД/19. Предметом дослідження експерта за даним висновком був диск для лазерного зчитування TDK CD-R 700 MB 52x з відео файлом під назвою «remote4b38ffbb0000012b.MOV» на якому зафіксовано події за 05.08.2018 року.

Відповідно до вказаного висновку, експертом встановлено, що розширення відео зображення наданої на дослідження відеофонограми з назвою «remote4b38ffbb0000012b.MOV», що міститься на наданому на дослідження диску для лазерних систем зчитування TDK CD-R 700 MB 52x, становить 464х848 пікселів, що не відповідає стандартним налаштуванням розширення відеозаписів, які створює пристрій Apple Iphone 7. Надана на дослідження відеофонограма з назвою «remote4b38ffbb0000012b.MOV», що міститься на наданому на дослідження диску для лазерних систем зчитування TDK CD-R 700 MB 52x, ймовірно зазнавала змін. Надана на дослідження відеофонограма з назвою «remote4b38ffbb0000012b.MOV», що міститься на наданому на дослідження диску для систем зчитування TDK CD-R 700 MB 52x, не є оригінальною.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, обставини зазначені у вказаному висновку, зокрема щодо зміни роздільної здатності зображення, жодним чином не впливає на допустимість відеозапису за 05.08.2018 року. Адже безпосередньо самі сторони кримінального провадження не заперечують того факту, що зображені на вказаному відеозаписі обставини мали місце. Крім того, відповідно до вказаного висновку, при дослідженні відеофайлу експертом не було виявлено циклічності фрагментів відео зображення, різких змін акустичної обстановки або фонового шуму, спотворення змісту відео звукової інформації, змін, що свідчило б про поєднання двох чи більше частин однієї або кількох раніше записаних відеограм, відеофонограм шляхом перезапису, за якого можуть вноситися зміни до записуваної інформації та змінюватися черговість фрагментів.

- протоколом проведення слідчого експерименту та диск з відеозаписом від 25.12.2018 року з свідком ОСОБА_18 , який проведений з метою перевірки показів останнього (а.с.214-220 т.1);
Оцінюючи протокол та відеозапис проведення слідчого експерименту від 25.12.2018 року з свідком ОСОБА_18 , який проведений з метою перевірки показів останнього (а.с.214-220 т.1), суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані докази недопустимими, з огляду на те, що свідок ОСОБА_18 під час судового розгляду до суду першої інстанції не з`явився, тому суд у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України був позбавлений можливості сприймати показання свідка безпосередньо під час судового засідання, тому не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Зазначена слідча дія була проведена саме з метою перевірки показань свідка.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.12.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_18 заявив, що він впізнає чоловіка, який зображений на фото № 4. Цей чоловік 05.08.2018 року наносив удари руками по тілу іншого чоловіка, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 . Цього чоловіка, який зображений на фото № 4 звати ОСОБА_19 і удари він наносив ОСОБА_20 (а.с. 221-223 т. 1);
- довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.12.2018 року, згідно якого на фотознімку під номером 4 зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 224 т. 1).

Оцінюючи показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 наносив побої ОСОБА_9 з метою залякування його, щоб він утримався від спілкування із ОСОБА_13 , суд першої інстанції обґрунтовано визнає їх неправдивими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, спрямованими на погіршення становища обвинуваченого та кваліфікації його дій за більш тяжким обвинуваченням.
Також оцінюючи показання обвинуваченого про те, що в процесі бійки потерпілий його душив, суд першої інстанції вірно визнав їх неправдивими та розцінив, як лінію захисту,спрямовану на уникнення відповідальності за скоєні дії, оскільки досліджені судом першої інстанції матеріали не містять доказів, вчинення потерпілим вказаної дії.
Оцінивши інші, досліджені судом документи, суд першої інстанції вірно визнав їх належними, такими, що прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, зокрема час, місце спосіб нанесення обвинуваченим побоїв потерпілому, механізм та обставини їх нанесення, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначеного кримінального проступку та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.126 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відразу після завершення інциденту ОСОБА_8 звернувся до поліції із заявою про нанесення йому побоїв з боку ОСОБА_9 , то слід зазначити наступне.

Як вбачається з листа заступника начальника УП начальника СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_21 від 31.08.2022 за №3083/109/1400/22, що 05.08.2018 до ЧЧ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що близько 15.30 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 наніс йому тілесні ушкодження. Вказане повідомлення було зафіксовано до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області №36652/37151 та в подальшому відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР №0004774 від 08.08.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 11 серпня 2018 року слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_22 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0004774. Вказане рішення слідчого є чинним.

Враховуючи вказані обставини, на думку апеляційного суду, факт звернення за заявою ОСОБА_8 до поліції щодо протиправних дій ОСОБА_9 , у даному випадку жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував обставини вчинення кримінального проступку, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України.

Відтак, враховуючи вказані обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України у виді 200 годин громадських робіт, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Разом з тим, оскільки обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено кримінальний проступок 05 серпня 2018 року, санкція ч.1 ст.126 КК України не передбачає покарання у виді обмеження волі, з моменту скоєння минуло більше двох років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :