ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/186/20 Провадження № 1-кп/636/252/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001272, внесеному 11 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Березівка, Березівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, несудимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді командира відділення кулеметного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

Сержант ОСОБА_4 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді командира відділення кулеметного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом в умовах особливого періоду, бажаючи тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 07 травня 2016 року не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 08 листопада 2016 року.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно без поважних причин до місця служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та погодився з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину, пояснивши суду, що військову частину він покинув по причині лікування, так як його стан був критичним, а його не відпускали до військового шпиталю.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:

- довідки ОСК ГУНП України в Одеській області, ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України № 152-25012023/63210 від 25.01.2023, згідно якої ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 101);

- медичної характеристики від 25.01.2023, виданої за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_4 постійно знаходився під динамічним наглядом лікаря частини, звертався за медичною допомогою, проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, проведено операцію 08.12.2015 (а.с. 102);

- витягом з наказу командира військової польова пошта НОМЕР_2 № 201 від 15.09.2015 про зарахування з 15.09.2015 до списків особового складу військової частини військовослужбовця за призовом сержанта ОСОБА_4 (а.с. 103);

- витягом з наказу командира військової польова пошта НОМЕР_2 № 268 від 02.12.2016 про виключення з 02.12.2016 зі списків особового складу військової частини військовослужбовця за призовом сержанта ОСОБА_4 в запас (а.с. 104);

- довідки про обставини травми від 27.09.2022, згідно якої сержант ОСОБА_4 01.09.2022 отримав акубатравму під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини , внаслідок ворожого танкового обстрілу; ознак кримінальних, адміністративних правопорушень або дій у стані алкогольного сп`яніння, а також навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень не встановлено (а.с. 97);

- довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 11.01.2023, згідно якої внаслідок проведеного медичного огляду сержант ОСОБА_4 , призваний до військової служби у березні 2022 року, отримав захворювання, пов`язані з проходження військової служби із захистом Батьківщини, і визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с. 98);

- медичної характеристики від 29.10.2022, згідно якої ОСОБА_4 під час проходження військової служби звертався за медичною допомогою, амбулаторно та стаціонарно після ЗЧМТ 01.09.2022, яка надана для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України (а.с. 99);

- посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 02.06.2016.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні на службу без поважних причин до військової частини, в умовах особливого періоду, де обвинувачений проходить службу за контрактом, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання, суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, з урахуванням відношення ОСОБА_4 до вчиненого, особи обвинуваченого, який приймав безпосередню участь в зоні АТО, до кримінальної відповідальності раніше притягується вперше, щиро кається в скоєному, відсутність важких наслідків, а також те, що обвинувачений після звільнення з військової служби знов повернувся на військову службу для захисту Батьківщини у березні 2022 року, отримав поранення під час виконання бойових завдань по захисту Батьківщини, та, враховуючи наведені вище обставини, які на думку суду є винятковими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, суд вважає необхідним при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України, призначивши йому інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався та підстав його обрання суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 коп.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя