ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1071/23 Справа № 199/7311/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000372 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макаров Сахалінської області російської федерації, громадянки України, із середньотехнічною освітою, офіційно не працюючої, одруженої, маючої на утриманні неповнолітніх осіб: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року ОСОБА_9 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1890,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000,00 грн, а всього - 21890,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_12 було відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 15 липня 2022 року приблизно о 23-10 годині ОСОБА_9 перебувала біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сусідкою ОСОБА_12 , і в цей час між ними на фоні словесної суперечки стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_9 у цей же день, тобто 15 липня 2022 року, приблизно о 23-20 годині, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в безпосередній близькості до ОСОБА_12 , стоячи обличчям до останньої, своїми двома руками схопила її за руки та міцно стиснула їх, після чого, своєю лівою рукою (долонею) нанесла один удар в область обличчя ОСОБА_12 . Далі, не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_9 , стоячи в безпосередній близькості обличчям до потерпілої, схопила своїми двома руками ОСОБА_12 за волосся та потягнула на себе, в результаті чого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 впали на землю, та, вважаючи свої дії доведеними до кінця, ОСОБА_9 відпустила ОСОБА_12 .

Внаслідок кримінально-протиправних дій ОСОБА_9 спричинила потерпілій ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: трьох ділянок з травматичною епіляцією волосся та внутрішньо-шкіряними крововиливами: в тім`яній області дещо праворуч, в тім`яно-потиличній області по центру; восьми саден: в проекції гайморової пазухи праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи праворуч, по передній поверхні правого променево-п`ясного суглобу по ліктьовому краю, по внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині, по задній поверхні правого передпліччя у середній третині; чотирьох синців: по задній внутрішній та по передньо-внутрішній поверхням правого плеча у нижній третині, по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні правого колінного суглобу; виявлені у потерпілій тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченої в своїй апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України в частині призначеного їй покарання - змінити та призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В частині цивільного позову захисник просить вирок скасувати та відмовити ОСОБА_12 у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, захисник обвинуваченої посилається на те, що призначаючи обвинуваченій покарання, місцевий суд не надав вичерпну аргументацію чому більш м`який вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів та вважає, що покарання, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, даним про особу обвинуваченої та буде достатнім для її виправлення.

Також, захисник вказує, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди в сумі 1890 грн., яку нібито отримала в результаті конфлікту потерпіла, зокрема, відсутні докази, що потерпілій медичними працівниками призначались будь-які ліки чи медичні процедури, пов`язані із отриманими нею в результаті конфлікту подряпинами.

Щодо стягнення з обвинуваченої 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій, то захисник вважає такі вимоги безпідставними, оскільки суд не врахував, що стягнення такої суми компенсації моральної шкоди за нанесення легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я є надмірним і призведе до безпідставного збагачення потерпілої, розмір моральної шкоди потерпілої належним чином не обґрунтований, обвинувачена не працює і не має власного доходу, крім того у неї є двоє неповнолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченої свою апеляційну скаргу повністю підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника, просила задовольнити апеляційну скаргу, призначити більш м`яке покарання та відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілої.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілої проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, також, заперечував, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення, не оскаржуються, то вони не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченої, зокрема, судом не наведено жодних підстав, з яких він вважав за неможливе призначити більш м`який вид покарання ОСОБА_9 в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, то такі доводи, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як проступок, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи, яке виразилось в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , яка раніше не судима, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно ніде не працює, за місцем проживання на обвинувачену скарги відсутні, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Врахував і конкретні обставини справи, зокрема, поведінку обвинуваченої, яка свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала, перед потерпілою не вибачилась, неправомірних дій в своїй поведінці не вбачає, не розкаялась, спричинену матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку не відшкодувала, цивільний позов потерпілої не визнала.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Тож, врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), встановленим обставинам кримінального провадження, даним про особу обвинуваченої, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченої щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченої.

Щодо доводів захисника обвинуваченої про необхідність призначити ОСОБА_9 в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України мінімальне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, то колегія суддів оцінює критично такі доводи з огляду на встановлені дані щодо особи обвинуваченої, зокрема, відсутності в неї офіційного джерела доходу за рахунок, якого можна було б виконати покарання у виді штрафу та наявність при цьому двох неповнолітніх дітей, яке першочергово потребують фінансового забезпечення з боку обвинуваченої. Поміж іншого, враховуючи поведінку обвинуваченої, яка провину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала перед потерпілою не вибачилась, неправомірних дій в своїй поведінці не вбачає, не розкаялась, колегія суддів приходить до висновку, що покарання у виді штрафу, яке є мінімальним в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, через свою м`якість, не сприятиме досягненню ОСОБА_9 мети покарання, її перевихованню, і як наслідок, можливості в достатній мірі усвідомити протиправність своєї поведінки.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним і підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції, не вбачає.

Щодо доводів захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та достатніх доказів на спричинення матеріальної шкоди потерпілій в розмірі 1890 грн., то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, оскільки вони спростовуються доданими до позовної заяви копіями квитанції, а саме, квитанція на придбання медичного інвентарю - АМД з трьома електродами на суму 1540 грн. та квитанція за проведення судово-медичної експертизи на суму 350 грн., що разом становить висунуту потерпілою в позовних вимогам суму в розмірі 1890 грн.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір стягнутої судом першої інстанції з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди підлягає зменшенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», колегія суддів, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних і моральних страждань, перенесених потерпілою, яка отримала легкі тілесні ушкодження, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, вважає стягнену судом першої інстанції суму компенсації моральної шкоди в розмірі 20000 грн. явно завищеною, та приходить до висновку про необхідність зменшити розмір компенсації до 5000 грн.

Саме такий розмір компенсації моральної шкоди колегія суддів вважає відповідним характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, ступеню вини ОСОБА_9 , а також, з урахуванням наявності в обвинуваченої на утриманні двох неповнолітніх дітей, відповідним принципам розумності, співрозмірності та справедливості.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України в частині вирішення цивільного позову - змінити.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 відшкодування моральної шкоди з 20000 (двадцяти тисяч) грн. до 5000 (п`яти тисяч) грн.

В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4