Справа № 357/9242/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001315 від 17.06.2022, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського р-ну Київської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , абонентський номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

В період часу з 05 серпня 2021 року по 15 червня 2022 року, ОСОБА_5 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що призвело до моральних (психологічних) страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_6 , а саме викликало в неї емоційні переживання, накопичення переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуття в поєднанні з відповідальністю за безпеку та здоров`я та її майбутнє.

Зокрема, 05.08.2021, близько 13:45, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , в ході якої виражався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що, в подальшому, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері, 20.01.2022, приблизно о 15:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , в ході якої виражався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що, в подальшому, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері, 10.02.2022, приблизно о 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , в ході якої виражався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що, в подальшому, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері, 12.02.2022, приблизно о 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , в ході якої виражався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що, в подальшому, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Водночас, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, тобто особливий правовий режим, який запроваджено в Україні внаслідок збройної агресії, задля необхідності захисту територіальної цілісності нашої держави не припинив свої злочинні дії та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері, 15.06.2022, приблизно о 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , знову вчинив сварку з ОСОБА_6 , в ході якої виражався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Тобто, ОСОБА_5 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних (моральних) страждань. Внаслідок психологічного насильства з боку свого сина ОСОБА_5 у потерпілої ОСОБА_6 виникли зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань у вигляді образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України, а саме як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, при визначенні покарання покладалась на розсуд суду.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, копію паспорта ОСОБА_5 на підтвердження особи обвинуваченого, довідку КНП «Узинська міська лікарня» Узинської міської ради від 24.06.2022 № 01-07/224, висновок судово-психіатричного експерта № 279 від 14.09.2022, медичну довідку КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшансьої сільської ради № 90 від 21.06.2022, довідку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області ід 21.06.202 № 32/2/3974-22, довідку Білоцерківського РТЦК СП від 29.06.2022 № ВОБР/1815/2, вимогу про судимості ОСОБА_5 .

Відповідно до досудової доповіді Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» в м.Києві та Київській області щодо ОСОБА_5 від 14.11.2022 існує дуже висока ймовірність вчинення насильницьких дій, спрямованих на завдання ушкоджень, небезпечних для життя і здоров`я. Обвинувачений мінімізує наслідки своїх протиправних дій, не проявляє готовності до змін, не усвідомлює негативні наслідки скоєного правопорушення, не вмотивований до змін способу життя. Фактори, які підвищують ризик вчинення повторного кримінального правопорушення відсутність роботи, контроль над поведінкою та мисленням, психічний стан, вживання алкоголю, стосунки з рідними та близькими, ставлення до правопорушень, готовність до змін. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як дуже високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб), застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

При цьому, суд не визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , зазначену прокурором в судових дебатах, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки відповідно до ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, він раніше не судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення злочину в умовах воєнного стану, щодо особи похилого віку, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах. Також прокурор просила врахувати досудову доповідь та визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ст.126 КК України у виді 6 місяців арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив не призначати йому покарання пов`язаного з позбавленням волі.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, який раніше не судимий, непрацевлаштований, розлучений, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 як придатний до військової служби, 20.06.2022 знятий з обліку Білоцерківського РВ № 1, до лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 1985 року, за місцем проживання характеризується негативно, був помічений в порушенні громадського порядку та зловживанні спиртними напоями, спілкується з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення домашнього насилля, згідно з висновком судово-психіатричного експерта ОСОБА_5 , страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (F10.24 за МКХ-10), потребує лікування від даного захворювання на загальних підставах, його ставлення до вчиненого, позицію потерпілої, обставини, які пом`якшують покарання, обтяжуючі обставини та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі тільки в умовах ізоляції з призначенням йому покарання у виді арешту на максимальний строк, передбачений у санкції статті 126-1 КК України.

Обмежень, щодо можливості застосування покарання у виді арешту, встановлених в ч.3 ст.60 КК України судом, не встановлено.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Речові докази та витрати на залучення експертів відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.126-1 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7