Справа № 203/3305/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження №0000183, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.06.2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 19.04.2021 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_3 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи раніше судимим за злочини проти власності, повторно вчинив замах на умисний, корисливий злочин.

Так, 07.08.2020, о 21 год. 00 хв., ОСОБА_3 , знаходячись поблизу залізничного вокзалу станції Дніпро-Головний РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованого в адміністративно територіальних межах Центрального району м. Дніпро, де по вул. Курчатова, 2, він побачив раніше не знайому йому ОСОБА_6 , у якої в руках знаходилась дорожня валіза, після чого у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння вказаною дорожньою валізою, яку він визначив, як предмет свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом ривка намагався вихопити з рук ОСОБА_6 її дорожню валізу, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця і не виконав всі злочинні дії, які вважав необхідними, з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 чинила опір, продовжуючи утримувати свою дорожню валізу в руках, і в цей час він був помічений співробітниками поліції, які припинили його злочинну діяльність.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав свою вину за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та зазначив, що він не вчиняв злочину відносно ОСОБА_6 .

Пояснив, що ввечері 07.08.2020 року він йшов з ігрових автоматів до залізничного вокзалу, щоб сісти на електричку на 9 годин. Коли йшов з ігрових автоматів, нікого не зустрічав і нікого не бачив, по телефону не розмовляв, оскільки він його не мав. І, вже дійшовши до центрального входу залізничного вокзалу, його затримали поліцейські. До 7 ранку тримали його на вокзалі, нічого не пояснюючи. Потерпілу вперше побачив в суді, раніше не були знайомі. Валізу в неї не забирав. Під час досудового слідства вони з потерпілою не бачились. Слідчого експерименту з ним не проводили.

Захисник ОСОБА_5 просив суд ухвалити виправдувальний вирок та визнати ОСОБА_3 невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, яке інкриміновано обвинуваченому, скоєно саме ОСОБА_3 .

Допитані в судовому засіданні потерпіла та свідки дали наступні пояснення.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, зазначила, що нікого в залі вона не впізнає. ОСОБА_3 не впізнала, як особу, яка намагалася викрасти у неї сумки та сказала, що той був худощавий. Пояснила, що близько 21.00 год. вечора 07.08.2020 року вона йшла на потяг до залізничного вокзалу. Задзвонив телефон, підняла трубку і розмовляла. Коли поклала трубку, до неї підбіг незнайомий хлопець, почав брати її сумки і каже «я допоможу». Вона бачила, що він хотів схопити їх і побігти. Одну сумку вона вихватила, а іншу, що на колесах він собі на плече повісив, від чого зламалася ручка, однак вона і ту вирвала. Він був не агресивний, а спокійний, не погрожував. Потім він пішов сів на сходи, там і сидів, не втікав. Вона йшла далі, біля метро на зустріч йшли поліцейські, дівчина і хлопець, яким вона сказала, що хлопець, який сидить на сходах, намагався вихопити у неї сумки. Поліцейські пішли до нього, а вона пішла на вокзал. В момент події вулиця була пуста, нікого не було. Поліцейських вона зустріла метрів через 30, біля метро. На неодноразові запитання, відповіла, що поліцейські не бачили та не могли бачити, що саме з нею сталося, оскільки вона зустріла їх через деякий час після події та сама до них звернулася.

Будучи повторно допитаною за клопотанням прокурора, потерпіла ОСОБА_6 , будучи безпосередньо присутньою у судовому засіданні, вдруге зазначила, що не впізнає ОСОБА_3 , як особу, яка намагалася викрасти у неї сумки. Пояснила, що близько 21.00 год. вечора 07.08.2020 року вона йшла на залізничний вокзал. В руках було дві валізи. Підійшов якийсь хлопець, запитав чи потрібна їй допомога та почав брати її сумки. Вона відповіла, що не потрібно, її зустрінуть. Зазначила, що ОСОБА_7 не той хлопець, який намагався викрасти у неї сумки. Той хлопець був вище зростом, худіший. Бачить вона нормально, далеко бачить погано. Окулярів не носить. На неодноразові запитання, ствердно відповіла, що поліцейські не бачили обставин, за яких хлопець хотів відібрати в неї валізу, оскільки вона їх зустріла вже пізніше, коли вони вийшли з метро.

Також, потерпіла просила суд більше її не викликати в судові засідання. Все, що знає, вона сказала. Від своїх показів не відмовляється. Вирок просила ухвалити на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні заначила, що обвинуваченого знає, потерпілу ні. Точної дати події вона не пам`ятає, в той день перебувала на службі, патрулювала з колегою прилеглу територію до станції Дніпро-Головний. Це була темна пора доби. Патрулюючи біля метрополітену, звернули на вулицю Курчатова, в кінці будинку почули як кричить жінка, звернули на це увагу і побачили, як ОСОБА_3 тримав в руці сумку, і намагався відібрати валізу на колесах. Жінка забрала свою дорожню сумку, яка висіла у нього на плечі. Після цього, він у неї вихватив валізу на колесах і намагався її підняти чи на плече, чи на спину, але вона в нього впала. Ця жінка побачила їх, оскільки вони йшли їй на зустріч, почала махати руками і кликати на допомогу. Коли ОСОБА_3 їх побачив, відпустив валізу і сів на сходи, нахилив голову. Коли вони підійшли, ОСОБА_3 піднявся і завернув за ріг, де вони його зупинили. Обвинуваченого було затримано, запрошено до відділку поліції для подальшого з`ясування обставин. При затриманні опору не чинив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що обвинуваченого знає, оскільки затримували його, а потерпілу не дуже пам`ятає. 07.08.2020 року під час патрулювання на залізничному вокзалі та прилеглої території о 21.00 годині, вони почули як в районі вулиці Курчатова голосно кричить жінка та побачили як, наразі вже відомий громадянин, вирвав у неї одну сумку та намагався вирвати іншу, але жінка забрала в нього одну сумку. Обвинувачений вирвав у неї сумку на колесах та намагався закинути її на себе. Після чого, вони підійшли до жінки, яка розповіла, що громадянин намагався в неї викрасти ці сумки. Поведінка обвинуваченого була зухвалою, він погрожував потерпілій. Від місця події вони були на відстані біля 15 метрів. Територія була добре освітлена. Обвинувачений з місця події не зник, залишився на місці, сидів на сходах. Під час затримання вони представилися йому, та разом з потерпілою відвели до відділку поліції для дачі пояснень. До вокзалу по дорозі не заходили.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначила, що їй нічого не відомо з приводу даного кримінального провадження. Вона тільки приїздила до поліції аби підтвердити, що ОСОБА_3 її брат, оскільки при ньому не було документів.

На обґрунтування висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, окрім показів, наданих потерпілою та свідками, прокурор посилається на долучені та безпосередньо досліджені судом фактичні дані, які містяться у:

-витягах з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183, сформованих 08.08.2020 року, відповідно до яких, 07.08.2020, о 21.00, ОСОБА_3 , знаходячись неподалік залізничного вокзалу станції Дніпро-Головний, вчинив замах на відкрите заволодіння особистими речами, які належать ОСОБА_6 . Сума матеріальних збитків встановлюється. (ЄО № 1085 від 07.08.2020) (а.м.к.п. 1, 2);

-протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.08.2020 року, згідно якої, ОСОБА_6 звернулася до ВП на станції №1 ДВП із заявою про те, що 07.08.2020 року, біля 21.00 години, на вул. Курчатова, біля буд. 2а, невідома особа відкрито без застосування фізичного насилля заволоділа її сумкою кольору «рубін». Зазначену особу потерпіла ОСОБА_6 бачила та може її впізнати (а.м.к.п. 7);

-протоколі огляду місця події від 07.08.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого, було оглянуто місце події в приміщенні залізничного вокзалу станції Дніпро-Головни, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 11, де знаходилась жінка, яка назвалась ОСОБА_6 , біля якої знаходилася валіза червоного кольору, після огляду якої, її було вилучено ( а.м.к.п. 8-12);

-протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 від 11.08.2020 року з фототаблицею до нього, згідно якого, потерпіла ОСОБА_6 показала та розказала, яким чином невідома особа намагалася заволодіти її майном (а.м.к.п. 17-21);

-висновку товарознавчої експертизи від 20.08.2020 № 19/104-10/1/721, відповідно до якого ринкова вартість дорожньої валізи червоного кольору з надписом JIALUBAO в доброму стані, виготовленої в 2018, без пошкоджень, станом на 08.08.2020, складала 350, 00 грн. (а.м.к.п. 26-32);

-протоколі пред`явлення особи для впізнання від 15.08.2020 року, згідно якого, свідок ОСОБА_10 впізнала особу під №2, як свого рідного брата ОСОБА_3 (а.м.к.п. 48-52).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на сторону обвинувачення законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

За ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При ухваленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючи законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Аналізуючи показання потерпілої та свідків сторони обвинувачення, в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що ці докази, є суперечливими, сумнівними та непереконливими, а тому, не можуть бути покладені судом в обґрунтування обвинувального вироку.

Дослідивши покази потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про те, що цей доказ не лише не підтверджує винуватості ОСОБА_3 у вчиненні замаху на відкрите викрадення її майна, а й взагалі свідчить про відсутність його участі у цьому.

Так, потерпіла ОСОБА_6 , будучи двічі допитаною, як в режимі відеоконференції, так і безпосередньо у залі судового засідання, не впізнала ОСОБА_3 , як особу, яка намагалася викрасти її майно, заначивши про те, що той хлопець був худощавий та вищий за обвинуваченого. Вказувала, що близько бачить нормально, а тому, могла б упізнати нападника.

Також, допитана в суді потерпіла ОСОБА_6 стверджувала, що поліцейські не були свідками події, вони не бачили та не могли бачити обставин, за яких невідомий чоловік намагався вихопити з її рук сумки, оскільки до них вона підійшла вже після вказаної події та повідомила про те, що сталося.

Наведене узгоджується із відомостями, зазначеними потерпілою ОСОБА_6 безпосередньо у день події 07.08.2020 у заяві про вчинене кримінальне правопорушення, де остання вказувала, що очевидців його вчинення не було.

Разом із цим, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , інспектори поліції, кожен окремо, суду зазначили, що вони безпосередньо були очевидцями події скоєння правопорушення, описали обставини події і вказали, що злочин відносно ОСОБА_6 скоїв саме обвинувачений ОСОБА_3 . Також, свідки вказали, що місце події було добре освітлене, а потерпіла зазначала про протилежне. Крім того, в показах свідків та потерпілої наявні суперечності і з приводу погроз обвинуваченого на адресу потерпілої та його агресивної поведінки, про що зазначив свідок ОСОБА_9 , однак з показів потерпілої судом встановлено, що нападник не мав агресії по відношенню до неї, поводив себе спокійно. Також, виявлені розбіжності в показах потерпілої та свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а саме, потерпіла зазначала, що напад невідомого відбувся на неї ззаду, а зі свідчень вказаних свідків, ОСОБА_3 йшов їй на зустріч. Не узгоджуються між собою покази свідків та потерпілої і в частині того, що остання зазначала про те, що поліцейських вона зустріла через деякий час після того, що сталося та розповіла про це, а свідки зазначали, що потерпіла кликала їх на допомогу, у зв`язку з чим, вони підійшли на місце події та виявили там ОСОБА_3 .

Задля усунення наявних суперечностей в показах потерпілої та свідків, судом було задоволено клопотання прокурора про їх перехресний допит.

Проте, прокурором не було забезпечено явку свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у судове засідання. Про поважні причини своєї неявки, свідки не повідомили. Натомість, потерпіла ОСОБА_6 , повторно допитана за клопотанням прокурора, у судовому засіданні наполягала на раніше наданих нею показах, сумніватися в правдивості яких, у суду немає підстав, а тому, суд, враховуючи позицію потерпілої, яка не бажала більше приймати участі у розгляді даного кримінального провадження, дійшов висновку про те, що відсутня необхідність у проведенні перехресного допиту.

Під час судового розгляду, судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, разом із цим сторона обвинувачення не скористалася наданими їй процесуальними правами для усунення наявних протиріч, будь яких клопотань про проведення слідчих дій в порядку ст. 333 КПК України в суді заявлено не було.

Враховуючи те, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на інших учасників судового провадження, а усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд не може покласти в основу обвинувачення лише покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є працівниками поліції, та відноситься до них критично, оскільки інших допустимих та належних доказів, які б підтверджували покази даних свідків, стороною обвинувачення надано не було.

Покази потерпілої ОСОБА_6 про те, що, до неї тоді підвели Добровольського двоє поліцейських та запитали, чи «це він?», а вона відповіла, що наче він, оскільки той, що нападав був одягнути у біле, а цей також був у білому, суд не приймає до уваги, оскільки вона відповіла так не тому, що була впевнена у цьому, а тому, що поспішала по квитки, про що й зазначила під час допиту у судовому засіданні.

Крім того, суд зауважує, що впізнання особи лише за кольором одежі, не є достатнім для підтвердження її винуватості у вчиненні злочину.

Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183, сформовані 08.08.2020 року самі по собі не є доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки є процесуальними документами, які засвідчують виключно виконання вимог ч.1 ст. 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з виконанням якої законодавець, у ч. 2 ст. 214 КПК України, пов`язує сам початок досудового розслідування.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.08.2020 року також не підтверджує обставин інкримінованого ОСОБА_3 діяння, оскільки в ньому лише зафіксовані відомості зі слів потерпілої ОСОБА_6 про те, як невідома особа намагалася викрасти її майно.

Протокол огляду місця події від 07.08.2020 року фіксував виключно вилучення у ОСОБА_6 валізи червоного кольору та даний доказ жодним чином сам по собі не доводить винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у замаху на її відкрите викрадення. Крім того, зазначений протокол було складено не на місці події.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 року та фототаблиця до нього носять формальний характер, тобто слідчим під час проведення даної слідчої дії був зафіксований механізм скоєння невідомою особою замаху на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 . Проте, будь-яких доказів на вчинення злочину саме ОСОБА_3 протокол не містить.

Крім того, суд визнає неналежним доказом винуватості ОСОБА_3 протокол пред`явлення особи для впізнання від 15 серпня 2020 року, оскільки згідно його змісту, свідок ОСОБА_10 лише засвідчила особу свого рідного брата ОСОБА_3 , та це жодними чином не впливає на доведеність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Такі документи, як доручення про проведення досудового розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, заява ОСОБА_6 про добровільну видачу предмета, заява про залучення до провадження як потерпілого, постанова про призначення судово-товарознавчої експертизи, постанова про визнання речовим доказом, зберігаюча розписка, постанова про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення, постанова про доручення призначення адвоката, наявні в матеріалах кримінального провадження, долучених прокурором, суд оцінює виключно, як процесуальні документи, які підтверджують здійснення відповідних процесуальних дій, але вони не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, тому суд приходить до висновку про те, що усі докази здобуті під час досудового розслідування не є достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак, суд вважає за необхідне, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати обвинуваченого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведене, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, вчинене ОСОБА_3 .

Ухвалення виправдувального вироку забезпечить дієву реалізацію одного із завдань кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України: охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2020 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 28.10.2020 року, який потім ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було продовжено до 08.09.2021 року. Після закінчення терміну дії запобіжного заходу, сторона обвинувачення із клопотанням про його продовження або обрання, до суду не зверталася.

Наразі, обвинувачений ОСОБА_3 утримується в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з розглядом у Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області іншого кримінального провадження, а тому, в обранні відносно нього запобіжного заходу до набрання даним вироком законної сили відсутня необхідність.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати за проведення у справі товарознавчої експертизи № 19/104-10/1721 від 20.08.2020 року в розмірі 653, 80 гривень, необхідно віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні на момент ухвалення вироку не обирався.

Речові докази: дорожню валізу червоного кольору з надписом JIALUBAO та жіночі туфлі Prety, які передані під зберігаючу розписку потерпілій ОСОБА_6 , залишити останній.

Судові витрати за проведення у справі товарознавчої експертизи № 19/104-10/1721 від 20.08.2020 року в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 (вісімдесят) копійок, віднести на рахунок держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1