ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/717/23 Справа № 182/7623/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

04.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька УВП № 1» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022р., якою засудженому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у задоволенні клопотання про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р., яким його засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

за участю

засудженого (в режимі ВКЗ «ДУ Вінницька УВП № 1») ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022р. засудженому відмовлено у задоволенні клопотання про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р., яким його засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалу суду оскаржено засудженим в апеляційному порядку, який в апеляційній скарзі:

- вважає рішення суду першої інстанції помилковим, оскільки суд не врахував висновків Конституційного Суду України, викладеному в рішенні № 6-р(ІІ) від 16.09.2021р., яким покарання у виді довічного позбавлені волі визнано неконституційним, таким що порушує права особи, а тому він прохав призначити йому покарання у виді позбавлені волі строком на п`ятнадцять років;

- зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України № 6-р(ІІ) від 16.09.2021р. вказано, що покарання у виді довічного позбавлення волі не передбачає можливості умовно дострокового звільнення, або його заміни на більш м`яке покарання, що означає, що засуджений перебуватиме під вартою до завершення природного життя, що не відповідає вимогам Конституції України та ст. 3 ЄКПЛ;

- прохає замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавленні волі на законний, конституційний вид покарання, який не буде порушувати його прав, а саме на максимальний від кримінального покарання, який передбачає КК України - п`ятнадцять років позбавлення волі, та враховуючи фактичне відбуття покарання в виді позбавленні волі строком сімнадцять років сім місяців звільнити з під варти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, прохала оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасуванню ухвали суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021р № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст.ст. 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

При цьому суд вказав, що виконання вказаних вище приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, які регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дій на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

За умови, якщо засудженому до покарання у виді довічного позбавлення волі на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, то таке покарання не суперечить Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що призначене засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі є конституційним, проте чинним законодавством на даний час не визначено порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким, крім інституту президентського помилування, передбаченого ст.87 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р. ОСОБА_6 засуджено за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановою Верховного суду України від 06.06.2007р. вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р. за обвинуваченням ОСОБА_6 залишено без змін, вирок набрав законної сили.

Відповідно до вимог ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та у випадках, спеціально передбачених законом. Застосування даного виду покарання не суперечить Конституції України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження вчинення в майбутньому жорстоких злочинів. Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству. Тому відбування покарання у виді довічного позбавлені волі направлено на реабілітацію засудженого, та жодним чином не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що можливість замінити невідбуту частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.82 КК України не передбачена.

Суд також врахував, що рішенням Конституційного Суду № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021р. ч. 1 ст. 82 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на момент постановлення ухвали суду першої інстанції, не внесені.

Суд першої інстанції зазначив, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на даний час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Оскільки, на момент прийняття судового рішення відповідні зміни в Закон внесені не були, тому, на думку суду апеляційної інстанції, суд прийняв правильне рішення.

В той же час, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 16.09.2021р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

06.11.2022р. набрав чинності ЗУ № 2690-ІХ від 18.10.2022р. щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень ст. 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Частину 2 ст. 31 КПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Клопотання (подання) про вирішення питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк розглядається колегіально судом у складі трьох суддів".

Отже, законодавча конструкція вказаних норм кримінального закону та кримінального процесуального закону була суттєво змінена.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Таким чином раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом, незалежно від того, коли було розпочате судове провадження.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.09.2021р. №6-р(II)/2021 зазначив, що як наголошує практика ЄСПЛ, неодмінною є вимога перегляду покарання на довічне ув`язнення, що застосовується як інструмент захисту людської гідності з огляду на зв`язок між надією на звільнення та людською гідністю. У контексті європейського правопорядку в ділянці людських прав «саме поняття звільнення поєднане з тією ідеєю, що людська гідність має стосунок до ресоціалізації довічно ув`язненої особи. Із цього випливає: звільнення означає, що довічно ув`язненим належить мати перспективу повернення в суспільство, якщо їх було ресоціалізовано та їх уже більше не вважають загрозою суспільству, і таке повернення відбувається тоді, коли вони все ще здатні бути активними членами суспільства».

За таких підстав, колегія суддів вважає, що подану апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати та призначити на новий розгляд справи у суді першої інстанції в колегіальному складі.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 82 КК України, 537, 539 КПК України (зі змінами, внесеними Законом № 2690-ІХ) питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким під час виконання вироку вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Як встановлено, засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП № 1», тому суду першої інстанції слід врахувати вказану обставину при новому судовому розгляді клопотання засудженого.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р., яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2007р., яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Судді