Справа № 465/8894/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/189/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, 26.10.2021р., близько 20:45 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», який знаходиться за адресою: м.Львів, вул.В.Великого, 59А, таємно, шляхом вільного доступу, взяв з торгового прилавку та заховав у внутрішню кишеню своєї жилетки сірого кольору, дві пляшки вина виноградного натурального білого напівсолодкого марки Латініум Геворцтрамінер «Latinium Gewurztraminer» ємністю 0,75 мл. Вартість однієї пляшки якого становить 156 грн. без ПДВ. Загальна шкода завданої ТзОВ ТВК «Львівхолод» становить 312,00 грн. без ПДВ.

В апеляційному порядку даний вирок оскаржили обвинувачений ОСОБА_6 та заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким виправдати його, як особу, що добровільно відмовилась від вчинення злочину та невинувата у вчиненні крадіжки або замаху на неї.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує незаконністю оскаржуваного вироку, оскільки в його діях наявні ознаки добровільної відмови від доведення до кінця замаху на вчинення крадіжки.

Вказує, що місцевий суд відкинув доводи сторони захисту та показання обвинуваченого про те, що він, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, перебуваючи в приміщенні магазину "Рукавичка", таємно, шляхом вільного доступу, взяв з торгового прилавку та заховав у внутрішню кишеню своєї жилетки дві пляшки вина, маючи реальну можливість покинути приміщення магазину, чим довести свій умисел до кінця, однак добровільно відмовився від доведення до кінця замаху на вчинення крадіжки, реалізовував активно своє волевиявлення, повернувся при цьому за лінію кас де здійснював розрахунок за товар. При цьому його ніхто насильно не зупиняв, дверей не блокував, не перешкоджав іншим чином його фізичному виходу із магазину, однак в якийсь момент він прийняв рішення повернутися за лінію кас та розрахуватися за придбані товари, однак працівники магазину здійняли галас та викликали поліцію.

Заперечує доводи сторони обвинувачення про те, що він злякався погроз касира, свідка у справі ОСОБА_9 , яка йому у слід заявила, що викличе поліцію, що й зумовило його повернутись за лінію кас, де він справді самостійно витягнув із внутрішньої кишені дві пляшки вина, але розрахуватися за них не зміг, оскільки на кредитній картці було недостатньо коштів для здійснення оплати. Звертає увагу, що з камер відеоспостереження видно, що свідка ОСОБА_9 не було в безпосередній близькості до виходу із магазину, а також на лінії кас, яку перетнув обвинувачений, і вона з`явилася у кадрі лише тоді, коли він повернувся до каси, куди підійшла ОСОБА_9 , відтак її показання, щодо вирішального впливу на його поведінку та на його повернення для розрахунку, слід сприймати критично.

Вважає, що у ході дослідження доказів у справі було встановлено, що він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця саме з причин, які залежали від його волі, не залежно від можливого стороннього впливу на його волю, а тому в його діях вбачається добровільна відмова від доведення кримінального правопорушення до кінця, а також відсутній склад іншого кримінального правопорушення, що є підставою для його виправдання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок у частині звільнення від покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Виключити із резолютивної частини вироку положення щодо звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що у місцевого суду не було законних підстав для застосування ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, оскільки строк давності для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на даний час не минув.

Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі, і строки давності для звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, становлять 3 роки з моменту його вчинення. Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення 26.10.2021р., а отже строк давності для притягнення його до кримінальної відповідальності ще не закінчився.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив, як безпідставну та необґрунтовану.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на необхідність його виправдання, оскільки в його діях наявні ознаки добровільної відмови від доведення до кінця замаху на вчинення крадіжки.

Прокурор в апеляційній скарзі покликається на безпідставність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 даних вимог закону не дотримався.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення .

Тобто, мотивувальна частина вироку має містити чітке формулювання обвинувачення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016р. у справі № 5-328кс16 під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Місцевим судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Частиною 2 ст.15 КК України передбачено, що замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Згідно оскаржуваного вироку, місцевий суд встанови, що 26.10.2021р., близько 20:45 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59А, таємно, шляхом вільного доступу, взяв з торгового прилавку та заховав у внутрішню кишеню своєї жилетки сірого кольору, дві пляшки вина виноградного натурального білого напівсолодкого марки Латініум Геворцтрамінер «Latinium Gewurztraminer» ємністю 0,75 мл. Вартість однієї пляшки якого становить 156 грн. без ПДВ. Загальна шкода завданої ТзОВ ТВК «Львівхолод» становить 312,00 грн. без ПДВ.

Тобто, із наведеного у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, визнаного судом доведеним, не вбачається, що було вчинено закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), оскільки викладене у вироку формулювання обвинувачення не містить даних про те, що особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Крім цього, викладаючи у вироку формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, місцевий суд взагалі не вказав анкетні дані особи (прізвище, ім`я, тощо), яка вчинила кримінальне правопорушення.

Також, колегія суддів встановила, що наведене у вироку формулювання обвинувачення, у тому числі без зазначення конкретної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є ідентичним формулюванню обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті. Отже місцевий суд у вироку не сформулював обсяг обвинувачення, визнаного ним доведеним щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та навів у своєму рішенні обвинувачення, викладене органом досудового розслідування, при цьому належним чином не перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення ст.374 КПК України, які перешкодили ухвалити законне, обґрунтоване рішення та є істотними порушеннями кримінального процесуального закону відповідно до вимог ст. 412 КПК України.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, що позбавляє апеляційний суд права перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та обвинуваченого.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене, дослідити доводи апеляційної скарги прокурора та обвинуваченого, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даного кримінального провадження, та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та призначити в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: