ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2376/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/351/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської від 17 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 -, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхньозорянське Шевченківського району Харківської області, є громадянкою України, має середньо-спеціальну освіту, одружена, не працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбачену ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили змінено застосований у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", та взято її під варту в залі суду.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строк затримання з 18.09.2022 до 19.09.2022, з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі.

Згідно вироку 17 вересня 2022 року близько 21:30 години ОСОБА_7 , разом із своїм чоловіком ОСОБА_9 , перебувала за місцем проживання у житловому будинку АДРЕСА_2 , де спільно вживали спиртні напої, після чого між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході цього конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Того ж числа та часу, негайно реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, суб`єктивно усвідомлюючи небезпеку та протиправність своїх дій, маючи намір та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , взяла до рук сокиру-колун, та нанесла ним не менше трьох ударів в область лівої скроневої частини голови ОСОБА_9 , чим спричинила йому важку відкриту проникаючу черепно-мозкової травму у формі забою головного мозку важкого ступеню, вогнищеві контузії лівої скроневої частки, пластинчатий субдуральний крововилив лівої скроневої ділянки, епідуральний крововилив лівої скроневої ділянки, багатоуламковий втиснутий перелом лівої скроневої кістки, забійні рани лівої скроневої ділянки, забійні рани лівої навколовушної та лівої вилицюватої ділянки, що ускладнилися у своїй течії розвитком посттравматичної сенсомоторної афазії, що в сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя.

Однак, умисне вбивство не було закінчене та смерть ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_9 була своєчасно надана медична допомога.

Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинила закінчений замах на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Прокурор від поданої апеляційної скарги відмовився.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 змінивши її вимоги та погодивши дану позицію з обвинуваченою просить вирок суду змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 ч. 2 ст. 15 ч.І ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, призначити їй покарання від якого звільнити на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що підзахисна свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 15 ч.І ст. 115 КК України визнала частково.

Посилається на те що ОСОБА_7 визнає, що нанесла потерпілому три удари сокирою-колуном в область голови чим спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження.

Наполягає, що ОСОБА_7 не мала умислу на вбивство свого чоловіка ОСОБА_9 .

Вона вибачилася у судовому засіданні перед потерпілим, а він просив суворо її не карати, не заявляв цивільного позову та не мав жодних претензій.

Просить врахувати, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, не судима.

Характеризується за місцем реєстрації та місцем постійного проживання виключно позитивно.

Має похилий вік, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, сприяла слідству в ході досудового розслідування, надавала покази у суді.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченої, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, за що передбачена відповідальність за ст. 121 КК, є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним, оскільки жодний з них в апеляційній скарзі не оспорюється.

При цьому, судом першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо незгоди з кваліфікацією обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційні доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження і під час перегляду вироку апеляційним судом.

Як зазначено вище, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, судом в основу обвинувального вироку було покладено як покази самої обвинуваченої, яка в ході судового розгляду не заперечувала факту спричинення потерпілому встановлених тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом, так і покази потерпілого та свідків допитаних в судовому засіданні, ряд висновків експертиз, протоколами огляду місця події, слідчого експерименту тощо, які, як вже зазначалось вище в апеляційній скарзі не оспорюються.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

При цьому якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство.

Злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою і суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб здійснити ціль і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату. У цьому випадку вольовий акт уже закінчений, наслідки, які не настали, не змінюють його змісту; особа робить останній крок, за яким закінчується панування над обставинами і свобода вибору.

Зважаючи на наведене, існує сукупність необхідних обставин для встановлення наявності у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого: спосіб завдання трьох ударів сокирою-колуном в життєво важливу частину тіла в область лівої скроневої частини голови ОСОБА_9 .

Знаряддя злочину сокира-колун, кількість, характер і локалізація поранень відкриту проникаючу черепно-мозкової травму у формі забою головного мозку важкого ступеню, вогнищеві контузії лівої скроневої частки, пластинчатий субдуральний крововилив лівої скроневої ділянки, епідуральний крововилив лівої скроневої ділянки, багатоуламковий втиснутий перелом лівої скроневої кістки, забійні рани лівої скроневої ділянки, забійні рани лівої навколовушної та лівої вилицюватої ділянки, що ускладнилися у своїй течії розвитком посттравматичної сенсомоторної афазії; причини припинення злочинних дій острах відповідальності за вчинення; поведінка винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки раптово виниклі неприязні стосунки; посткримінальна поведінка обвинуваченої , яка злякавшись відповідальності за умисне вбивство чоловіка, обвинувачена покинула потерпілого в будинку та побігла до свого онука ОСОБА_10 , якому повідомила хибні відомості про те, що діда вдарили невідомі чоловіки. Медичним працівникам, що приїхали за викликом ОСОБА_10 , а також і працівникам поліції ОСОБА_7 також повідомляла, що ударів по голові її чоловікові завдали невідомі чоловіки. Лише на ранок, коли потерпілий вже був у лікарні, де йому надавалася необхідна медична допомога, обвинувачена зізналася, що це вона завдала ударів сокирою своєму чоловікові..

Враховуючи зазначене, суд вірно дійшов висновку, що характер дій ОСОБА_7 у сукупності свідчать про те, що вона у цьому випадку діяла із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинила для цього всі необхідні дії, які були для неї завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від її волі, оскільки потерпілому своєчасно надано медичну допомогу.

Отже, місцевий суд вірно встановив наявність у діях обвинуваченої умислу на вбивство потерпілого, правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а не за наслідками, що настали, як про це просять апелянти.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченої повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, ґрунтуються на ретельно досліджених та всебічно оцінених доказах у їх сукупності відповідно до вимог ст.94 КПК України. Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст.ст.370, 374 цього Кодексу, є законним та обґрунтованим.

Покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до ст. 65 КК України та у мінімальному розмірі, передбаченому за діяння у якому остання була визнана винною.

За таких обставин колегія суддів констатує, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської від 17 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з для отримання копії судового рішення.

Головуючий Судді