Справа №949/1657/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 11 жовтня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої-спеціальної, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

09 жовтня 2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за місцем проживання, в одній з кімнат викрав банківську картку "Приватбанк" № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , на рахунку якої перебували грошові кошти, після чого з корисливою метою, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, привласнив вказану банківську картку не повернувши її останній, яка згідно із статтею 1 Закону України "Про інформацію" №2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" №2346-ІІІ від 05 квітня 2001 року, частини 4 статті 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" №2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, "Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління НБУ від 30 квтіня 2010 року №223, рішення ВС/ККС №454/420/17 від 14 лютого 2019 року, є різновидом офіційних документів та є предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у заволодінні офіційним документом шляхом привласнення, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України.

Крім того, 09 жовтня 2022 року, під час воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, в період часу з 16:19 год. по 16:20 год., ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав грошові кошти, розрахувавшись через термінал за допомогою банківської картки за придбання горілчаних виробів та продуктів харчування в магазині "Продукти", що в АДРЕСА_1 , на загальну суму 487 грн.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10 жовтня 2022 року, під час воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, в період часу з 16:22 год. по 16:36 год., ОСОБА_4 , повторно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав грошові кошти, розрахувавшись через термінал за допомогою вищевказаної банківської картки за придбання горілчаних виробів та продуктів харчування в магазині "Продукти", що в с. Ясинець, вул. Садова, 88, Сарненського району Рівненської області, на загальну суму 321 грн.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив, що дійсно 09 жовтня 2022 року, він, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, в одній з кімнат викрав банківську картку "Приватбанк", що належить його матері ОСОБА_5 , на рахунку якої були грошові кошти, після чого привласнив вказану банківську картку не повернувши її. В подальшому, 09 жовтня 2022 року та 10 жовтня 2022 року, він розрахувався через термінал за допомогою вказаної банківської картки за придбання горілчаних виробів та продуктів харчування в магазині "Продукти", що в с. Ясинець, Сарненського району Рівненської області.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 надала на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі, за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просила суд визначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік на підставі статті 75 Кримінального кодексу України та покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що завдана їй матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має та просить суд його суворо не карати.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілої, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 заволодів офіційним документом шляхом привласнення, з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану вчинив крадіжку, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до кримінальних проступків та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду в повному обсязі.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила суд обвинуваченого суворо не карати.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

А тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані обвинуваченого, майновий стан, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, який щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану шкоду, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 357 та частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, за якими кваліфікуються його дії, а саме: за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі, за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, суд, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та призначенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі;

- за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- банківську картку "Приватбанк" № НОМЕР_1 - повернути потерпілій ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 ;

- чек №755639939 від 09 жовтня 2022 року (термінал №00042910) на суму 277 грн., чек №755642381 від 09 жовтня 2022 року (термінал №00042910) на суму 210 грн., чек №756610708 від 10 жовтня 2022 року (термінал №00042910) на суму 222 грн., чек №756626954 від 10 жовтня 2022 року (термінал №00042910) на суму 75 грн., чек №756628165 від 10 жовтня 2022 року (термінал №00042910) на суму 24 грн. - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000186.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1