УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені 20.12.2022 року до ЄРДР за № 0001606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, щодо наїзду автомобіля марки «Volkswagen-Transporter» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_5 . В результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження.

Як вбачається з клопотання, під час огляду місця ДТП був автомобіля марки «Volkswagen-Transporter» р.н. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який був визнаний речовим доказом та з місця пригоди спрямований на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказаний автомобіль, мотивуючи необхідністю проведення експертних досліджень транспортного засобу, а також визнанням речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор просив розглянути клопотання без його участі, звернувшись до суду з відповідною заявою та слідчий надав заяву про відомості щодо повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen-Transporter» р.н. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_6 , визнаний речовим доказом, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, проведення відповідних експертних досліджень, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту вказаного автомобіля, шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання його власником та іншими особами з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів в порядку, передбаченому постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 року.

На підставі викладеного, вважаю можливим задовольнити клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen-Transporter» р.н. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особам, з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів в порядку, передбаченому постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 року.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1