Справа № 597/366/23
Провадження № 1-кп/597/33/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики клопотання прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 06.08.2021 року, про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сосулівка Чортківського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, освіта повна загальна середеня, працюючого забивачем худоби ПрАТ «Агро-Продукт» с.Росохач Чортківського району Тернопільської області, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше несудимого,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 Кримінального кодексу України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_5

УСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_3 , перебуваючи на території урочища «Червоне», що знаходиться за межами с.Нирків Заліщицького району Тернопільської області, в межах зони природно-заповідного фонду, яке входило до регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», оголошеного рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 29.11.1990 року №273 «Про часткові зміни і доповнення до рішення облвиконкому від 30.08.1990 року №191 «Про створення державного природного Національного парку «Дністровський каньйон» і поліпшення туризму в області», та яке відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж території Національного природного парку «Дністровський каньйон» від 17.04.2019 року №147 включено до складу території Національного природного парку «Дністровський каньйон», достовірно знаючи і усвідомлюючи, що дана територія входить до складу природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та належить до особливо цінних земель, на яких заборонено проведення господарської діяльності, діючи всупереч вимогам ст.ст.46-1, 125, 126, п.«б» ст.211 Земельного кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, фактично заволодів земельною ділянкою державної форми власності особливо цінних земель, площею 0,0018 га, шляхом її самовільного зайняття, встановивши на ній тимчасову споруду малої архітектурної форми (кіоск), без відповідних дозвільних документів, що є виявом умисного нехтування нормами законодавства, що регулюють порядок набуття земельних ділянок у власність або користування та є грубим порушенням, гарантованих Конституцією України та закріплених в Цивільному і Земельному кодексах України прав користування землею і отримання її у власність.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки особливо цінних земель.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання та просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.197-1 КК України, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, вчинено ОСОБА_3 у травні 2012 року. У зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є нетяжким злочином та з моменту його скоєння минуло більше трьох років, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, що передбачена ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні та у своїй письмовій заяві, долученій до клопотання прокурора, просить задоволити клопотання та не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні та у своїй письмовій заяві, долученій до клопотання прокурора, не заперечує проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши клопотання прокурора з долученими до нього матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 06.08.2021 року, суд вважає, що клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно з п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 частини першої статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені частиною першою статті 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у частині першій статті 49 КК України строків не вчинила нового злочину.

Згідно з положеннями статті 12 КК України ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації, чинної на час розгляду кримінального провадження судом, є нетяжким злочином.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України у пункті 1 постанови Пленуму №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Згідно з постановою Верховного Суду від 13.06.2019 року у справі №322/5602/13-к застосування положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими. Тобто положення статті 49 КК України носять імперативний характер та у разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду пред`явленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови Верховного Суду України від 23.12.2005 року підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 29.05.2019 року (справа №287/359/14-к) та постанові від 19.11.2019 року (справа № 345/2618/16-к).

У абзаці п`ятому пункту 2 постанови Верховного Суду України від 23.12.2005 року зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

При цьому у постанові від 19.11.2019 року Верховний Суд додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення було вчинено у травні 2012 року, тобто на час розгляду справи судом минуло понад три роки з дня вчинення кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_3 та представник потерпілого ОСОБА_5 проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності не заперечували, а тому суд дійшов до переконання, що ОСОБА_3 слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.197-1 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Керуючись ст.44, п.2 ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.285, 286, 288, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст.371, 372, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 06.08.2021 року, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 Кримінального кодексу України, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження 0000304, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2021 року, закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6