ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 Справа №607/1585/23 Провадження №1-кп/607/1040/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000440, дані про яке 28.05.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, який відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2022 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене за вказаним вироком та направлено ОСОБА_3 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний корисливий злочин, за наступних обставин.

Так, 28.05.2022 близько 14 год. 00 хв. по вул.15 Квітня у м.Тернополі у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій корисливий умисел з метою незаконного збагачення, 28.05.2022 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м.Тернопіль, вул.15 Квітня, звернувся до ОСОБА_5 з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_5 добровільно передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон торговельної марки «Xiaomi Redmi Note 7» моделі «M1901F7G», синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , об`єм пам`яті 4/128 гб, вартістю 4183 грн. 33 коп. В подальшому, отримавши вказаний мобільний телефон, не маючи наміру його повернути, ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4183 грн. 33 коп.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин,визнав повністю. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся, відповідно до ст.63 Конституції України від дачі показів відмовився. Просив суворо не карати.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 28.05.2022 в обідню пору у м.Тернопіль по вул.15 Квітня до нього звернувся ОСОБА_3 із проханням надати йому свій мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після отримання належного йому мобільного телефону марки "Xiaomi Redmi", ОСОБА_3 , не повернувши його, втік із місця події. Зазначив, що заподіяна йому злочином шкода усунута шляхом повернення мобільного телефону, тому жодних претензій він до обвинуваченого не має та щодо міри покарання останньому покладається на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також стосуються речових доказів та судових витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши потерпілого ОСОБА_5 та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також стосуються речових доказів та судових витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та усунення заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який раніше судимий та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч.2 ст.190 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не знаходить.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 інших, передбачених санкцією ч.2 ст.190 КК України покарань у виді штрафу, виправних робіт чи обмеження волі, оскільки вважає їх такими, що не сприятимуть меті покарання та не призведуть до виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Суд також не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання та призначення йому іспитового строку, оскільки згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в абз.4 п.10 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на викладене суд констатує, що призначене покарання обвинувачений ОСОБА_3 має відбувати реально, оскільки нове кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні він вчинив під час іспитового строку, відтак підстав для його звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, немає.

Крім цього суд встановив, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021, ОСОБА_3 був засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2022 ОСОБА_3 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене цим вироком та обвинуваченого направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно рапорта начальника сектору ВКП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 19.07.2022, 19.07.2022 о 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 затримано та доставлено в Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області, згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021. Таким чином, на момент ухвалення даного вироку, тобто на 28.03.2023, ОСОБА_3 відбув частину покарання, призначеного вироком суду від 16.07.2021, а саме 8 місяців 8 днів. Відтак, невідбута частина покарання, згідно вказаного вироку, становить 3 (три) роки 3 (три) місяці 22 (двадцять два) дні.

За правилами ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України у даному кримінальному провадженні вчинене ОСОБА_3 під час іспитового строку, призначеного йому вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч.3 ст.78, ч.1 ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання за даним вироком невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує положення ч.4 ст.71 КК України, а також роз`яснення, що містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 (з наступними змінами), згідно яких при застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, з урахуванням викладеного, обвинуваченому ОСОБА_3 остаточно до відбування слід призначити покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_3 на даний час відбуває призначене йому вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021 покарання у виді 4 років позбавлення волі, у зв`язку із чим перебуває у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», суд не знаходить підстав для обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2021 у виді 2 (двох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі та призначити ОСОБА_3 , за сукупністю вироків, остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення даного вироку, тобто з 28.03.2023.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», який знаходиться в сейф-пакеті №KIV2118097, який постановою дізнавача від 29.07.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000440 від 28.05.2022 та повернуто потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили залишити у володінні ОСОБА_5 .

Стягнути зі ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 10.08.2022 №СЕ-19/120-22/7293-ТВ в розмірі 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 90 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1