ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/2155/22
Провадження № 1-кп/553/348/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000537 від 02.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із професійно-технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :
01.05.2022 о 14 год. 19 хв., в умовах введеного в Україні воєнного стану, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та мети незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, впевнившись у тому, що за його діями не спостерігають оточуючі, зайшов до приміщення магазину «Чудо-Маркет», розташованого по просп.Героїв Сталінграду, 12 у м.Харкові, де зі стелажу з напоями взяв 6 банок слабоалкогольного напою «Revo Cherry Alko Energy» та намагався покинути приміщення магазину «Чудо-Маркет» ТОВ «Таласа Трейд», проте був затриманий охороною. Своїми діями ОСОБА_4 міг спричинити ТОВ «Таласа Трейд» матеріального збитку на загальну суму 264,62 грн, однак не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

02.06.2022 близько 11 год. 30 хв., в умовах введеного в Україні воєнного стану, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні торгівельного павільйону «Кондитерські вироби», вчинив умисні дії з відкритого заволодіння майном, належним ФОП ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи умисно, відкрито, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у присутності ОСОБА_7 взяв з торгівельного прилавку картонну коробку зі шматком торту «Медовик» вагою 700 грн та 8 тістечками «Маффін» та заволодів вказаними товарами, загальною вартістю 251,70 грн.

Заволодівши чужим майном, ОСОБА_4 намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, об`єм викраденого майна та його вартість не заперечував. За першим епізодом пояснив, що 01.05.2022 зайшов до магазину «Чудо-Маркет», де взяв декілька банок напою «Revo», які поклав у рюкзак, та намагався вийти, але його затримала охорона. Щодо заволодіння кондитерськими виробами зазначив, що по просп.Героїв Сталінграду, розташований ряд кіосків, в одному з них продаються солодощі, зайшовши до нього він взяв з прилавку коробку, в якій знаходився шматок торту та кілька тістечок, та був затриманий поліцією.

Обвинувачений пояснив, що сильно жалкує про вчинене, на той час він не мав роботи, але ті товари, що він намагався викрасти, можна було виміняти на їжу.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представники потерпілих осіб в судове засідання не прибули, звернувшись із відповідними клопотаннями про проведення судового розгляду за їх відсутності. У наданих на адресу суду клопотаннях представник ТОВ «Таласа Трейд» та представник ФОП ОСОБА_6 у вирішенні питання про призначення покарання покладались на розсуд суду, повідомили, що цивільні позови до обвинуваченого заявляти не будуть.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, його захисника, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень проти власності.

Дії ОСОБА_4 щодо викрадення майна ТОВ «Таласа Трейд» суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Щодо заволодіння майном ФОП ОСОБА_6 дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, а також відповідно до ст.68 КК України бере до уваги вимоги щодо призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, відповідно до положень ст.12 КК України, а також враховує особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Отже, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, на його утриманні є неповнолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 11.02.2022 він був офіційно працевлаштований, наразі займається соціально спрямованою діяльністю, за медичною допомогою впродовж останніх п`яти років до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» Харківської міської ради не звертався, отримує лікування шляхом призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, має низку серйозних захворювань та отримує ВААРТ терапію.

В судовому засіданні стороною захисту було наголошено на тому, що до 11.02.2022 обвинувачений був постійно працевлаштований, але після звільнення в умовах ведення активних бойових дій та території м.Харкова не зміг знайти роботу та опинився в скрутному матеріальному становищі, наразі обвинувачений двічі на тиждень допомагає у центрі для віл-інфікованих осіб.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказує, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Так, в ході судового провадження, обвинувачений відверто визнав свою провину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, повідомляв суду фактичні обставини про вчинені ним злочини, вказав, що не міг знайти заробітку, а викрадені товари хотів обміняти на їжу.

З огляду на наведене, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

За правилами ч. 1 ст. 69 КК суд вправі призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за відповідний злочин, за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, та з урахуванням особи винного.
При цьому КК України надає повноваження суду лише у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи та повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, предмет та вартість викраденого майна, наведені вище дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції та за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначивши йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Тільки таке покарання є необхідним та достатнім для обвинуваченого, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, його молодий вік та стан здоров`я, наявність у нього серйозних захворювань, його щире бажання виправитись, відсутність тяжких наслідків від злочинів, беручи до уваги, що викрадене майно було повернуто потерпілим і останні не наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України. При цьому, на думку суду, тривалість іспитового строку не може бути мінімальною.
Крім цього, суд звертає увагу, що до обвинуваченого вже застосовувалось звільнення з випробування, яке мало дієві наслідки і під час іспитового строку обвинувачений не вчиняв кримінальних правопорушень, виконував покладені судом обв`язки, внаслідок чого був звільнений від покарання.
Разом із тим, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк відбуття покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк перебування під вартою з 02.06.2022 по 06.06.2022, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України. Згідно із долученими до справи матеріалами, витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні складають 514,86 грн та 566,34 грн.

Цивільний позов до обвинуваченого в межах кримінального провадження пред`явлено не було, заходи забезпечення не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за:

ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі;
ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
У строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк тримання під вартою з 02.06.2022 по 06.06.2022 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом дворічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 1081,20 грн.

Речові докази у справі: диск з відеозаписом залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання, ознайомитися із журналом судового засідання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1