КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/8421/19 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3429/2022
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1
у м. Бровари Київської обл., проживає за адресою:
В С Т А Н О В И Л А:
Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 292 КПК України, оскільки не містить відомостей про те, як саме забезпечити участь ОСОБА_9 в судовому засіданні з розгляду клопотання.
Суд також вважав, що за своїм змістом клопотання прокурора не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 11, 18, 19, 22, 24 КК України та ст.ст. 503, 505, 506 КПК України, оскільки у клопотанні зазначається, що ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто є посилання на умисел, мету та мотив, але предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.
Крім того, суд звернув увагу і на те, що прокурором не були дотримані вимоги ст. 293 КПК України в частині виконання обов`язку щодо вручення законному представнику клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2022 року скасувати та повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України.
Крім того, прокурор посилається на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбулось за відсутності потерпілого, його представника та законного представника, отже рішення прийнято без з`ясування їх думки щодо можливості призначення судового розгляду.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник наводить аргументи на підтримку позиції суду щодо наявності достатніх підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 для усунення недоліків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, оскільки вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, заперечення захисника щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 504 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень Глави 39 КПК України.
Положеннями ст. 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.
Отже вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, за змістом ч. 3 ст. 503 КПК України повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.
Відповідно до ст. 511 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор затверджує складене слідчим, дізнавачем або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, як це передбачено ч. 2 ст. 292 КПК України, має відповідати вимогам ст. 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору у тому випадку, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Колегією суддів установлено, що повертаючи клопотання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції виходив із того, що цей процесуальний документ не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 292 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 11, 18, 19, 22, 24 КК України та ст.ст. 503, 505, 506 КПК України, з огляду на відомості в ньому про стан неосудності ОСОБА_9 .
З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки у клопотанні викладаються твердження про те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто є посилання на умисел, мету та мотив, що суперечить відомостям про стан неосудності ОСОБА_9 , а відтак і вимогам згаданих судом у рішенні процесуальних норм та норм закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, в клопотанні не викладена позиція щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_9 під час судового провадження за станом здоров`я, що свідчить про його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 292 КПК України.
Між тим, в апеляційній скарзі прокурора відсутні доводи на спростування таких обставин, водночас зазначені недоліки клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 унеможливлюють судовий розгляд, отже є достатньою підставою для його повернення прокурору з підготовчого судового провадження для усунення недоліків.
Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом першої інстанції 18 серпня 2022 року рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 , які б були підставами для його безумовного скасування, колегією суддів не встановлено, відсутні й підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4