Справа №591/4670/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/831/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, якою відносно обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п. п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та є актуальними і на цей час, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року клопотання прокурора було задоволено, обраний відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено на строк до 30 березня 2023 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Мотивуючи свої доводи захисник вказував на те, що прокурором не надані докази на підтвердження наявної обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та наявність вказаних прокурором ризиків.

Апелянт вказує на те, що при вирішення питання про обрання (продовження) строку тримання під вартою суд повинен досягнути твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення та має на меті встановити чи є підозра обгрунтована.

Крім того, як зазначає апелянт, при вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слід врахувати практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п. 3 ст. Конвенції з прав людини і основоположних свобод щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядають жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Крім того, апелянт вказує на те, що при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 судом не було враховано, що останній страждає на відкриту форму туберкульозу та у нього на утриманні є малолітня дитина.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка щодо задоволення апеляційної скарги - заперечувала, просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження обраного обвинуваченим запобіжного заходу, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та продовження останнім строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п.1 п. 3 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження існування вказаних ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які, у разі визнання винуватості, останнім загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми та десяти років, що свідчить про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливого переховування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від суду, з метою уникнути відповідальності.

Ризик того, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на потерпілу у цьому ж провадженні також існує з огляду на те, що свою вину обвинувачені не визнають та обізнані щодо її місця проживання.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому обвинувачуються, колегія суддів зазначає, що він існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ніде не працюють, не мають офіційних постійних джерел доходів, є раніше судимими особами за вчинення, в тому числі, і подібних злочинів, а ОСОБА_8 , в тому числі і корисливого злочину, із застосування насильства, що спричинило смерть людині, мають не зняті та не погашені судимості, на шлях виправлення не стали.

Ризик того, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на учасників у цьому ж провадженні також існує з огляду на те, що свою вину обвинувачені не визнають, обізнані щодо їх місця проживання.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки підставою для цього стали вищезазначені обставини, які свідчать про наявність ризиків, які існують і не зменшились, при тому, що розгляд даного кримінального провадження на даний час ще не закінчився та триває.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 як на підставу застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то вони є необґрунтованими, так як до апеляційної скарги стороною захисту не було представлено жодних медичних документів, які б підтверджували неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із його станом здоров`я.

На спростування доводів апелянта про необґрунтованість підозри відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає, що ці доводи повинні бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції при розгляді обвинувального акту по суті.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за зазначених в апеляційній скарзі обставин, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 березня 2023 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4