Справа № 509/3915/14-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

заявниці ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_3 про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, -

ВСТАНОВИВ :

16 лютого 2023 року, заявниця ОСОБА_3 , звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою в якій просила суд визнати причини пропуску строку отримання виконавчих листів поважними та поновити даний строк, видати їй виконавчі листи для звернення до примусового виконання вироку Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.12.2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 р., яким ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 залишено колишнім - тримання під вартою, строк відбуття покарання відраховувати ОСОБА_5 з 29 червня 2014 р., позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково, у відшкодування шкоди, заподіяної злочином стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 3920,05 грн. та моральну шкоду у сумі 200000 грн., в задоволенні решти позову відмовлено, вирішено долю речових доказів по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала свою заяву, просила її задовольнити, пояснивши суду, що виконавчі листи по даній кримінальній справі вона не отримувала, а тому фактично не мала можливості вимагати виконання судового рішення згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на той час перебувала у жахливому стані, втративши єдиного сина, якого вбив ОСОБА_5 , внаслідок чого вона тяжко захворіла на тяжку хворобу, лікування якої вимагає значних коштів, перенісши хірургічну операцію у листопаді 2020 року, тимчасово втративши можливість працювати, стверджуючи, що суд не направив їй виконавчі листи на її адресу проживання.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з?явився, відбуваючи покарання у Піавденній ВК № 51.

Прокурор в судове засідання не з?явився, причинни неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.12.2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 р. - ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 залишено колишнім - тримання під вартою, строк відбуття покарання відраховувати ОСОБА_5 з 29 червня 2014 р., позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково, у відшкодування шкоди, заподіяної злочином стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 3920,05 грн. та моральну шкоду у сумі 200000 грн., в задоволенні решти позову відмовлено, вирішено долю речових доказів по справі (т. 2, а.с. 79-83, 110-114).

Згідно розпорядження Овідіопольського райсуду Одеської області від 02.03.2016 р. - вищевказаний вирок набрав законної сили 18.02.2016 р. (т. 2 а.с. 116).

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов?язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3 років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Так, згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Однак при цьому встановлено, що стягувач в суді має довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин.

При цьому у боржника зберігається право як заперечувати проти поновлення такого строку, так і оскаржувати ухвалене судове рішення у подальшому.

Законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Також виконавчий лист міг бути виданий судом після строку, встановленого законодавством для пред`явлення виконавчих листів для виконання, навіть попри той факт, що стягувач звернувся до суду із заявами про видачу виконавчого листа з дотриманням встановленого законом строку. У такому випадку, також наявні поважні причини для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв?язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

На думку суду, заявницею не надано будь-яких належних та допустимих доказів поважних причин пропуску строків для пред?явлення виконавчого документа до виконання, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

У правових висновках щодо застосування норм права, викладених у пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в Законі строків на пред?явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу.

Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександр Шевченко проти України ).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов?язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків - порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі Устименко проти України , заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред?явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин пропуску пред`явлення виконавчого документа.

При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Судом не приймаються до уваги як поважні причини не отримання заявницею ОСОБА_3 виконавчих листів її посилання на тяжку хворобу з огляду на те, що вирок суду набрав законної сили 18.02.2016 р., а з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 № 17531, яку вона надала до суду вбачається, що вона поступила у гінекологічне відділення КНП ООКЛ 03.11.2020 р., хірургічна операція їй була проведена у листопаді 2020 р. та 15.09.2021 р. з визначенням післяопераційного лікування, та 23.02.2022 р. їй була встановлена ІІ-га група інвалідності безстроково (т. 2 а.с. 135-136).

У зв?язку з чим, суд дійшов висновку, що заявниця (стягувач) на протязі 4-х років з дня набрання вироком суду законної сили - не цікавилась судовим кримінальним провадженням і не дізнавалась про стан відомого їй провадження у даній кримінальній справі. А звернутися до суду з заявами про видачу виконавчих листів, ОСОБА_3 мала можливість не обов?язково особисто, а й письмово, або через електронну пошту Овідіопольського райсуду Одеської області, розміщеного на офіційному сайті Судової влади, який є загальнодоступним для будь-якої особи.

Однак, ОСОБА_3 не зробила жодних дій по отриманню нею виконавчих листів у суді на протязі 4-х років як до операції у 2020 р. і 2021 р., так і після цих періодів, подавши до суду заяву про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання лише 16.02.2023 р. !

Суд вважає необхідним роз`яснити заявниці, що підставою для поновлення строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання - є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред?явлення виконавчого документу до виконання пов?язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об?єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права.

В той же час, заявниця ОСОБА_3 починаючи з 18.02.2016 р., тобто 7 років ! жодним чином, не цікавилась розглядом справи, рішення по якій було частково прийнято на її користь, не вживала заходів, щодо отримання виконавчих листів, а лише звернулась через сім років до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення, а обов?язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Таким чином, заявниця без поважних і документально підтверджених причин пропустила всі можливі і законодавчо встановлені строки для пред?явлення виконавчих листів до виконання, а тому суд дійшов висновку про безпідставність вказаної заяви в задоволенні якої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 120,127,433 ЦПК України, ст.ст. 537,539 КПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму ВССУ від 03.06.2016 р. № 6 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Наказом МЮУ від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстровану в МЮУ 02.04.2012 р. за № 489/20802 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду в 7-денний строк з дня її оголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, в цей же строк, з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1