1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5638/22 1-і/335/1/2023
31 січня 2023 року м.Запоріжжя
27.01.2023 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Відповідно до п.20-5 розділу XІ перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
У зв`язку з перебування головуючого судді ОСОБА_6 на лікарняному протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, клопотання надійшло в провадження судді ОСОБА_1 .
У судовому засідання прокурор підтримав подане ним клопотання та просив суд його задовольнити.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Прокурор зазначає про те, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КІІК України ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а тому тримання обвинуваченого під вартою є єдиним та необхідним запобіжним заходом, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.
Так, прокурор зазначає проте, що 29.10.2021 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
13 липня 2022 року в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України, та 14 липня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, прокурор вважає, що ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду та під час дії на території України воєнного стану, може виїхати на територію яка перебуває в тимчасовій окупації, що є ризиком передбаченим п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховування від суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні та є ризиком передбаченим п.4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Також прокурор зазначає про те, що у випадку не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до суду, іншим чином вплинути на учасників кримінального провадження.
Таким чином, прокурор зазначає про те, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.
Також прокурор зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв діяння пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів і знову вчинив новий злочин, що свідчить про те, що обвинувачений у подальшому може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, або інше кримінальне правопорушення.
Так, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з 29.10.2021 року перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Суддею неодноразово призначались судові засідання, обвинуваченому надсилались судові повістки, проте на жодне судове засідання він не з`явився. Лише після обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у вказаному кримінальному провадженні вдалось забезпечити явку обвинуваченого у судові засідання та винести йому обвинувальний вирок.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 відповідає суспільному інтересу, так як гарантії того, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.
З урахуванням зазначеного, прокурор посилається на те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
У зв`язку з чим, прокурор просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, та просили суд застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки він не чинив та не може чинити впливу на свідків, оскільки останні є працівниками поліції, наміру переховуватися від суду не має, має постійне місце проживання разом з матір`ю.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2022 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк дії запобіжного заходу до 11.09.2022 року включно.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2022 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у Запорізькому СІЗО, з одночасним встановленням застави у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 86 835,00 грн., який неодноразово був продовжений судом та який закінчується 06 лютого 2023 року.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Судом встановлено, що у кримінальному провадженні на даний час призначено судовий розгляд.
ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який відноситься тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення, продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, доказів того, що до затримання працював неофіційно суду надано не було.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою.
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду та впливати на свідків.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи положення п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 вересня 2022 року, у розмірі 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 86 825,00 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки такий розмір застави буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України.
Керуючись ст.ст. 197, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01 квітня 2023 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із застосування застави на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 вересня 2022 року.
Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31 січня 2023 року.
Повний текст ухвали виготовлено 01 лютого 2023 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1