ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2177/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1265/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, який є керівником і співвласником СКВ «росія» та співвласником ТОВ «росія», є депутатом Великобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області 8 скликання від політичної партії «За майбутнє», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 25 листопада 2022 року, включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року було обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 листопада 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що існували на час обрання запобіжного заходу продовжують існувати, а також врахував те, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження та неможливість застосування відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 із забороною залишати житло цілодобово, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у тому числі постійного носіння електронного засобу контролю.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що єдиною метою дій сторони обвинувачення відносно нього є зламати його як особистість.
Зазначає, що суд, приймаючи рішення про запобіжний захід, повинен обґрунтувати доцільність застосування такого заходу, йому є не зрозумілим на чому ґрунтується висновок судді, що він може переховуватися.
Вказує, що під час судового засідання, судом не було наведено жодного обґрунтування та вмотивованого висновку відносно того, як він може здійснювати тиск на свідків.
Звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає критеріям, які визначені ст. 370 КПК України.
Вказує, що він має позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки та проблеми із здоров`ям (ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги 3 функціонального класу, гостра серцева недостатність, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, середнього ступеню важкості).
Наголошує, що за час перебування в умовах СІЗО стан його здоров`я погіршився, наразі йому призначено амбулаторне лікування, але в умовах слідчого ізолятору йому не можуть забезпечити усіх медичних заходів, які б дозволили стабілізувати стан здоров`я.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що стан його здоров`я погіршився.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначила, що 27 жовтня 2022 року нею було отримано відповідь з медичної частини СІЗО, згідно якої, з початку жовтня існує дуже високий ризик погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказала, що до затримання останнього він їздив на стаціонарне лікування, а тому лікування в умовах СІЗО є неможливим. Також вказала, що на 16 листопада 2022 року готується клопотання про обов`язкову госпіталізацію обвинуваченого. Ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні немає.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 є с. Велика Білозерка, Василівського району, Запорізької області, яке наразі є тимчасово окупованою територією, що може спонукати обвинуваченого переховуватися на такій території.

Також, слід вказати, що обвинувачений ОСОБА_6 є депутатом Великобілозерської сілької ради Василівського району Запорізької області, у зв`язку із чим маючи відповідні зв`язки та досить широке і впливове коло знайомих, може безперешкодно створити всі умови для організації свого переховування.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що кримінальне провадження, як вбачається із оскаржуваної ухвали було призначено до судового розгляду, тобто перебуває на стадії підготовчого судового засідання, що свідчить про те, що свідки у даному кримінальному проваджені ще не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, як того вимагає ч. 4 ст. 95 КПК України, а будучи обізнаним про відомі адреси їх проживання чи роботи обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, кримінальне правопорушення яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 має триваючий характер і маючи зв`язки з окупаційною владою, останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.
При цьому, даних про такий стан здоров`я особи, який унеможливлював би продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду на даний час не надано, оскільки, згідно медичної довідки від 24 жовтня 2022 року, виданої завідувачем Запорізької міської медичної частини, копію якої захисником обвинуваченого надано апеляційному суду на теперішній час стан здоров`я обвинуваченого стабільний, погіршення не має, він отримує контрольоване лікування.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має позитивну характеристику, стійкі соціальні зв`язки та проблеми із здоров`ям, маючи певні діагнози не є важелем порівняно з тим, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину проти основ національної безпеки України та свідчить про підвищену суспільну його небезпеку.
Між іншого, слід зазначати, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109- 114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Відтак, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як він того просить буде порушенням вищевказаної норми КПК України.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Разом з тим, колегія суддів враховує повідомлення обвинуваченого з приводу погіршення стану його здоров`я та приходить до наступного.
Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.
Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико санітарних і оздоровмо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.
Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 176, 178, 183, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 25 листопада 2022 року, включно, залишити без змін.

У відповідності до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 332/2177/22