УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 750/3196/22

провадження № 51-720ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Очамчира (Абхазія), зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 1 рік,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати моменту проголошення вироку - з 23 вересня 2022 року, зарахувавши у строк відбуття покарання, строк тримання його під вартою у період з 07 по 10 лютого 2022 року включно.

Цим же вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, процесуальних витрат та цивільних позовів у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом першої інстанції, в січні 2022 року, точної дати слідством не встановлено, у ОСОБА_4 та невстановленої слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами громадян похилого віку, котрі мешкають на території м. Чернігова, а саме під приводом необхідності надання родичам потерпілих грошової допомоги.

Так, 21 січня 2022 близько 13:38 невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_4 здійснила дзвінок на стаціонарний телефон ОСОБА_5 . Під час телефонної розмови, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, представившись ОСОБА_6 , а саме внуком потерпілої, повідомила, що внук потрапив у ДТП та потрібно негайно робити операцію, в подальшому слухавку взяв лікар та підтвердив, що на лікування потрібні значні грошові кошти, які за місцем її мешкання забере помічник лікаря. В подальшому 21 січня 2022 близько 14:27 ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, реалізовуючи спільний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув до квартири АДРЕСА_3 , де шляхом обману, отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 200 000 грн, 800 дол. США, вартість яких станом на 21 січня 2022 року відповідно довідки з Нацбанку України - становить 22 658, 88 грн, після чого залишив квартиру, чим спричинили останній значну матеріальну шкоду на загальну суму 222 658, 88 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04 лютого 2022 року близько 10:56, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , здійснила дзвінок на мобільний телефон ОСОБА_7 . Під час телефонної розмови, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, представившись лікарем, повідомила, що внуку ОСОБА_6 потрібна буде операція та надалі передала слухавку нібито ОСОБА_6 , який підтвердив дану інформацію, також особа зазначила, що на лікування внука потрібні значні грошові кошти, які за місцем її мешкання забере лікар. В подальшому, 04 лютого 2022 року близько 11:18 ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, реалізовуючи спільний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув до квартири АДРЕСА_4 , де шляхом обману отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10 300 грн, після чого залишив квартиру, чим спричинили останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 лютого 2022 року близько 11:51, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , здійснила дзвінок на стаціонарний телефон ОСОБА_8 . Під час телефонної розмови, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, представившись лікарем, повідомила, що її син потрапив у ДТП та потрібно негайно робити операцію, також зазначила, що на лікування сина потрібні значні грошові кошти, які за місцем її мешкання забере лікар. В подальшому, через деякий час, 05 лютого 2022 року близько 12:38 ОСОБА_4 , усвідомлюючи спільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, реалізовуючи спільний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув до квартири АДРЕСА_5 , де шляхом обману, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1 300 дол. США, вартість яких станом на 05 лютого 2022 року відповідно довідки з Нацбанку України становить 36 751, 13 грн, чим спричинили останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 лютого 2022 близько 11:02, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , здійснила дзвінок на стаціонарний телефон ОСОБА_9 .. Під час телефонної розмови, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, представившись сином потерпілої, повідомила, що він потрапив у ДТП та потрібно негайно робити операцію, тому потрібні значні грошові кошти, надалі слухавку взяв нібито лікар та повідомив, що у зв`язку з операцією потрібно передати грошові кошти, через помічника, який підійде до будинку потерпілої. В подальшому, через деякий час, 07 лютого 2022 року близько 11:57 ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, реалізовуючи спільний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув до квартири АДРЕСА_6 , де шляхом обману, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі: 22 000 грн, 400 дол. США, що відповідно інформації з Нацбанку України - становить 11 258, 72 грн, 750 Євро, що відповідно інформації з Нацбанку України, становить 24 205, 87 грн, після чого залишив квартиру, чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 57 464, 59 грн.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу в частині призначеного покарання, призначивши йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Як уважає засуджений, суди попередніх інстанцій встановили, проте не прийняли належним чином до уваги його поганий стан здоров`я через який він вчиняв злочини, адже не вистачало коштів на лікування, що призвело до призначення покарання, яке, на його думку, є занадто суворим.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та копію оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.

Доводи засудженого щодо невідповідності призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У цьому кримінальному провадженні, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Місцевий суд, вирішуючи питання про вид та міру покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного - його вік, сімейний стан - перебування у нього на утриманні двох малолітньої дітей, його стан здоров`я, соціальну характеристику, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, часткове відшкодування завданого збитку, а також наявність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, встановленому санкцією ч. 2 ст. 190 КК, а також призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК, зважаючи на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року.

Крім того, з врахуванням вищезазначених обставин, районний суд дійшов висновку, що підстав для застосування положень статей 69 та 75 КК немає.

Не погодившись із вказаними висновками суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 звернувся із апеляційною скаргою в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій підзахисного, порушував питання про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень місцевого суду під час призначення покарання та підстав для зміни або скасування вироку.

Так, у ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК, тобто шахрайство, вчинене повторно, санкцією якого передбачено 4 види покарання: штраф від 3000 до 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; виправні роботи на строк від одного до двох років, обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі до трьох років.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи найбільш суворе покарання, прийняв до уваги усі пом`якшуючі обставини (щире каяття винного та сприяння у розкритті кримінальних правопорушень), сімейний стан обвинуваченого, його стан здоров`я і з урахуванням вимог кримінального закону, призначив його з дотриманням вимог ст. 65 КК. Також, суд апеляційної інстанції звернув увагу і на правильність призначеного покарання районним судом на підставі ч. 1 ст. 71 КК, про що вмотивовано зазначив в оскаржуваній ухвалі.

У свою чергу апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_4 та ствердив, що матеріали справи містять медичні документи про стан здоров`я обвинуваченого, який страждає рядом хронічних та супутніх захворювань, частина цих документів свідчить про перенесені захворювання та проведені обстеження та лікування у 2019 та 2021 роках. Медичні дані за 2022 рік не вказують на те, що ОСОБА_4 страждає такими тяжкими захворюваннями, які унеможливлюють його працевлаштування, а медичні висновки не містять особливих рекомендацій, окрім помірного обмеження у навантаженнях.

Крім того, суд апеляційної інстанції акцентував, що місцевим судом встановлено обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також враховано, що у нього на утриманні двоє малолітніх дітей та стан його здоров`я, при цьому ОСОБА_4 не був позбавлений можливості працевлаштуватись на посильну для себе роботу та утримувати свою родину за рахунок законного джерела прибутку, періодично проходити лікування для підтримання задовільного стану здоров`я, натомість, обвинувачений обрав для себе інший шлях, чітко розуміючи, що його дії є кримінально карними та він понесе за це покарання.

Також апеляційний суд зазначив, що після постановлення вироку від 07 серпня 2019 року, обвинувачений ухилявся від відбування покарання, продовжив злочинну діяльність, при тому, що не відбув покарання за три епізоди шахрайства, вчинив нові чотири епізоди заволодіння чужими коштами шляхом обману на значні суми, щодо осіб похилого віку (1938, 1940 та 1963 року народження), які накопичували гроші протягом життя.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд звернув увагу, що матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушеннями, складає 327 174 грн, можливості яку відшкодувати потерпілим в обвинуваченого не має, а повернуті 1965 гривень потерпілій ОСОБА_9 , з викрадених 57 464, 59 грн, істотно не знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення та не зменшують суспільної небезпеки обвинуваченого як особистості.

З огляду на це колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, до апеляційного суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком і вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом та розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, на які покликається в касаційній скарзі засуджений щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, були враховані судами в ході призначення покарання ОСОБА_4 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни судових рішень.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК, є законними та обґрунтованими.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги засудженого немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3