ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 Справа №607/747/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 26 липня 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тернополя, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, солдата резерву 204 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , старшого солдата, раніше судимого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2022 року відповідно до указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію», громадянина ОСОБА_4 призвано для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

27 лютого 2022 року старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду солдата резерву 204 запасної батареї вказаної військової частини.

Згідно із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість старший солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Розпорядком дня військової частини, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 прибувають на військову службу о 8 годині 30 хвилин.

15 червня 2022 року о 8 годині 30 хвилин старший солдат ОСОБА_4 без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби у розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув.

У період з 8 години 30 хвилин 15 червня 2022 року по 20 годину 10 хвилин 30 червня 2022 року старший солдат ОСОБА_4 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

30 червня 2022 року о 20 годині 10 хвилин військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 був затриманий співробітниками ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУПН в Тернопільській області з метою виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року, та по даний час перебуває в установах виконання покарань.

Так, старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , без поважних причин о 8 годині 30 хвилин 15 червня 2022 року не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 20 годині 10 хвилин 30 червня 2022 року був затриманий з метою виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, солдат резерву 204 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), , старший солдат, неодружений, раніше судимий.

Так, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді 1 (одного) року 6 (шести місяців) позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частину не відбутого покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року у виді 4 (чотирьох) місяців обмеження волі та, з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Відповідно до листа ВП №1 (м.Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 17.10.2022 року, датою початку відбування покарання за вказаним вироком суду від 24.02.2023 року слід вважати 30.06.2022 року.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.02.2022 року, невідбута частина покарання складає 11 місяців 24 дні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, повне і беззаперечне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено.

Так, згідно ст. 69 КК України (у її редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання за вчиненні кримінальні правопорушення обвинуваченим, а саме: повне і беззаперечне визнання ОСОБА_4 вини, щире каяття, а також враховуючи позицію державного обвинувача, висловлену в судових дебатах стосовно виду покарання обвинуваченому, при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, суд вбачає за можливість застосувати частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України.

Тому суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме: за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, за яким обвинувачений ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності (за даним вироком), було вчинене після постановлення попереднього вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.02.2022 року та до повного відбуття покарання за наведеним вироком, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ст.ст.71,72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.02.2022 року.

Призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.02.2022 року, до покарання, призначеного за цим вироком, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1