Справа № 333/5974/22
УХВАЛА
Іменем України
13 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Вербин Білорічинського району Красноярського краю РФ, громадянина Азербайджана, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 04.11.2020 року Личаківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, -
ВСТАНОВИВ:
04 листопада 2020 року вироком Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, при цьому на нього були покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заступник начальника ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_4 від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Представник Мелітопольського районного відділу №1 ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надійшла заява про слухання подання за її відсутності.

В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився з невідомої причини, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином через оголошення на сайті судової влади.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти його задоволення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає подання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.
За змістом ч.ч. 3-6 ст. 163 КВК України у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.
Відповідно до вимог розділу ІX п. 3 пп. 4-6 Наказу «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» від 29.01.2019 № 272/5 до суду разом з клопотанням надсилаються особова справа, до якої долучаються матеріали, що свідчать про невиконання звільненим з випробуванням покладених на нього судом обов`язків, притягнення до адміністративної відповідальності, ухилення від контролю за його поведінкою.
У поданні зазначаються дата і зміст порушень, яких припустився звільнений з випробуванням та заходи впливу щодо нього.
До вирішення судом питання про скасування звільнення від відбування покарання та направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання виконання судового рішення стосовно звільнених з випробуванням не припиняється, а документи, які надходять до уповноваженого органу з питань пробації стосовно такого звільненого з випробуванням, долучаються до копії клопотання.
Стосовно звільненого з випробуванням, який виконав покладені на нього судом обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення (що підтверджується вимогою), після закінчення іспитового строку до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає звільнений з випробуванням, надсилаються клопотання та його особова справа для вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання.
У поданні зазначається інформація, що характеризує звільненого з випробуванням під час перебування на обліку, виконання ним обов`язків та індивідуального плану роботи.
З подання центру пробації вбачається, що вироком Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків за ст. 76 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Іспитовий строк для засудженого ОСОБА_4 закінчився 04.11.2022.
Відповіддю на вимогу від ДІ МВС України та даними управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області станом на 18.11.2022 у період строку випробування засуджений ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався.
Згідно з поданням органу пробації засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання з випробуванням обов`язки, покладені судом, виконував у повному обсязі.
За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень відносно ОСОБА_4 відсутні судові рішення у кримінальних провадженнях, де він був би фігурантом.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Основного Закону України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан з 05.30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 серпня 2022 року № 193 Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 серпня 2022 року, територія Мелітопольської міської територіальної громади перебуває в тимчасовій окупації.
Відповідно, до листа начальника філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області № 1407/22-22 від 30.11.2022 з 24.02.2022, особова справа на засудженого залишилась у приміщенні відділу, тобто на окупованій території, доступу до матеріалів справ працівники відділу не мають.
В той же час, положеннями КВК України та Наказу «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» від 29.01.2019 № 272/5, не передбачено процедуру відновлення втрачених матеріалів особових справ засуджених.
Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , не дивлячись на закінчення іспитового строку, перебуває у правовій невизначеності щодо безстрокового перебування його під контролем зі сторони органів держаної влади, що обмежує його права.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 з наступними змінами і доповненнями, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Куроченко та Золотухін проти України», Заяви № 20936/16 та № 53257/16, (пункти 113-117), Європейський суд з прав людини, встановив порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції за таких обставин.
Ситуація другого заявника відрізняється від ситуації заявника в згаданому рішенні у справі «Хлєбік проти України» (Khlebik v. Ukraine), пункт 25, оскільки національне законодавство не передбачає жодної процедури звернення із заявою про відновлення втрачених матеріалів справи у ситуаціях, коли не було ухвалено вироку суду, як у справі другого заявника (див. пункт 60).
З цієї причини національні суди ніколи не розглядали суть справи заявника та не досліджували можливість відновлення матеріалів справи, навіть з джерел, вказаних заявником у цьому Суді (див. пункт 96). Суд також вважає переконливим аргумент заявника, що це виключило можливість зняти пред`явлені проти нього обвинувачення та закрити провадження (див. пункт 97).
Так само, це перешкодило органам державної влади перевірити, чи відповідало суспільним інтересам продовження розгляду кримінальної справи щодо заявника за відсутності будь-яких перспектив прогресу у цьому провадженні і чи переважав такий інтерес шкоду, заподіяну заявнику продовженням провадження.
Суд пам`ятає, що забезпечення поваги до конвенційних прав заявника вимагало внесення законодавчих або інших еквівалентних змін до національної нормативно-правової бази. Однак Суд вважає, що національні органи влади мали провести таку перевірку, оскільки другий заявник, на відміну від першого заявника та заявника в рішенні у справі «Хлєбік проти України» (Khlebik v. Ukraine), не був визнаний винним судами будь-якої інстанції та обвинувачувався у вчиненні відносно менш тяжкого злочину, який, як вбачається, безпосередньо не впливав на права третіх сторін за статтями 2 та 3 Конвенції.
З огляду на викладене, неможливість здійснювати уповноваженим органом з питань пробації нагляд за поведінкою ОСОБА_4 протягом іспитового строку починаючи з 24.02.2022, а також надати до суду особову справу для підтвердження виконання засудженим ОСОБА_4 покладених судом обов`язків, викликано об`єктивними причинами і не з вини засудженого.
Крім того, необґрунтоване перебування (за відсутності двох передбачених законодавством підстав: вчинення нового злочину і невиконання обов`язків без поважних причин) ОСОБА_4 на обліку уповноваженого органу з питань пробації призводить до порушення його прав, який може розраховувати на їх судовий захист.
Разом з тим, у випадку встановлення в подальшому обставин вчинення ОСОБА_4 злочину в період іспитового строку, такі обставини можуть вважатись нововиявленими і прокурор не позбавлений права ініціювати таке провадження для скасування ухвали суду для можливості виконання вимог ст. 71 КК України.
На підставі вищевказаного, у зв`язку з закінченням іспитового строку, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком суду покарання.

Керуючись ст. 78 ч.1 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року у вигляді 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Cуддя: ОСОБА_1