Справа №759/9487/17 Провадження №11-кп/824/1780/2023. Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_8

за участю сторони захисту - адвоката ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0002716, внесеному до ЄРДР 06.10.2016 року, ухваленим щодо обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Сімферополь, АР Крим, громадянки України, проживаючої за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 , не судимої, -

яка визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII жовтня 2014 року) та призначено їй покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2015, на автомобіль «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ; частини квартири АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 - залишено без змін.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_7 , займаючи посаду судді Апеляційного суду АР Крим (відповідно до Постанови Верховної Ради України № 1407-УІ від 21.05.2009), діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування Апеляційного суду АР Крим по вул. Павленка, 2 в м. Сімферополь АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 Федерального Конституційного Закону Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів Російської Федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів Російської Федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - листопада 2014 року, суддя Апеляційного суду АР Крим, громадянка України ОСОБА_7 , перебуваючи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме Російській Федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів Російської Федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді Верховного суду Республіки Крим Російській Федерації та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону Російської Федерації «Про статус суддів в Російській Федерації». Після цього, ОСОБА_7 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді Російської Федерації на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина Російської Федерації; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнену та підписану анкету, яка містить біографічні відомості та відомості про доходи, про майно, яке належить їй на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_7 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами Російської Федерації конкурсу Указом Президента Російської Федерації від 19.12.2014 № 786 діючий суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_7 призначена на посаду судді Верховного суду Республіки Крим Російської Федерації на окупованій території АР Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Верховного суду Республіки Крим Російської Федерації.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченні діяльності на окупованій території України органу судової влади, як невід`ємної частини федеральних органів влади Російської Федерації, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_7 вчинила державну зраду.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухваленим місцевим судом вироком адвокат ОСОБА_10 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: повторно дослідити обставини кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції шляхом повторного дослідження документів, які знаходяться у матеріалах справи суду; скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі №759/9487/17 та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей для їх отримання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження, які були дослідженні в суді першої інстанції відсутні будь які належні, достовірні та достатні докази, які б вказували, що громадянка України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка обіймала посаду судді Апеляційного суду АР Крим, а також особа, яка зазначена в документах російської федерації як суддя окупаційного верховного суду АР Крим, на інтернет сайтах, з яких ніби то йдеться проходження конкурсу на посаду судді, та подальшу роботу суддею - ОСОБА_7 , це одна і та ж сама особа. Тому вважає, що у суду була відсутня можливість достеменно з`ясувати ідентичність особи, якій пред`явлено обвинувачення.

Звертає увагу на те, що окупаційна влада АР Крим могла із застосуванням погроз або насильства змусити ОСОБА_7 до формального заміщення посади судді верховного суду анексованого АР Крим. Так, ОСОБА_7 недовго перебувала на посаді судді та згодом подала у відставку, що свідчить про її небажання працювати в окупованій частині України.

Зазначає, що судом не взято до уваги твердження сторони захисту та не зазначено причин не взяття до уваги, а тому вирок взагалі не містить аналізу судом доводів сторони захисту.

Заперечення на подану апеляційну скаргу

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111 КК України, в якому просить: апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2022 у кримінальному провадженні №0002716 від 06.10.2016 , яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження

В судове засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 не з`явилась, та захисник ОСОБА_9 вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Так, заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги; захисника, який підтримував апеляційну скаргу та просив її задовольнити; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини якщо йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливим є забезпечення загального принципу юридичної визначеності; вимога "якості приписів права" в розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що якщо національний закон дозволяє можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у застосуванні, щоб виключити будь-який ризик свавілля (§ 19 рішення у справі "Новік проти України").

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, шляхом надання іноземній державі (Російській Федерації) допомоги в проведені підривної діяльності проти України, за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції в цілому відповідають фактичним даним, які містяться в наступних джерелах доказів:

- копіях постанови Верховної Ради України від 21.05.2009 № 1407-VІ «Про обрання суддів» (т. 5 а. 39);

- копіях постанови Верховної Ради України від 19 квітня 2016 року № 1136-VІІІ «Про звільнення судді», за якою ОСОБА_7 звільнена з посади судді апеляційного суду АР Крим у зв`язку із порушенням присяги судді (т. 5 а. 147);

- рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року № 3009/дп-15 (т. 5 а. 85-104), так, за результатами розгляду дисциплінарної справи, відкритої стосовно суддів АР Крим, в тому числі ОСОБА_7 встановлено, що на підставі Указів Президента РФ «Про призначення суддів федеральних судів» для здійснення правосуддя від імені РФ на території АР Крим ОСОБА_7 , яка займала посаду судді апеляційного суду АР Крим, призначена на посаду «судді Верховного суду Республіки Крим». У такій спосіб, не будучи у встановленому законом порядку звільненою з посади судді України, ОСОБА_7 прийняла на себе повноваження «судді» іншої держави;

- рішенні Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1206/0/15-15 (т. 5 а.с 107-144), на підставі розглянутого рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року № 3009/дп-15 , про внесення подання про звільнення серед інших суддів АР Крим і судді апеляційного суду АР Крим ОСОБА_7 за порушення присяги судді;

- протоколі огляду інтернет-видань від 07 квітня 2015 року та додатків до нього у виді нормативних актів РФ індивідуального характеру про призначення суддів, розміщених на офіційному сайті Президента РФ (т. 5 а. 148-165). Так, згідно із пп. «а» п. 2 Указу Президента РФ від 19 грудня 2014 року № 786 ОСОБА_7 призначена на посаду «судді Верховного суду Республіки Крим»;

- листі Мінюсту України № 2911-0-26-16/12.1 від 21.03.2016, протоколі огляду документів від 15.08.2016, протоколі огляду огляду документа з додатками до них у виді судових рішень судових органів окупаційної влади на території АР Крим, а також роздруківок з сайту «Верховного суду Республіки Крим» (т. 6 а.с. 1, 11-67, 68-169);

- ухвалі «Верховного суду Республіки Крим» до складу якого входила ОСОБА_7 , та яка здійснювала «правосуддя» на підставі законодавства РФ, від 11.08.2015 (т. 6 а.с. 2-9);

- інтернет-виданні від 08.04.2015 та додатків до нього у виді нормативних актів РФ, розміщених на офіційних сайтах Президента РФ та Верховного Суду РФ щодо діяльності судів на території АР Крим (т. 4 а. 181-249);

- листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 18-2153/15 від 16 лютого 2015 року (т. 5 а. 50-58);

- листі Вищої Ради Юстиції № 112/0/9-15 від 12.01.2015 (т. 5 а.с. 59-61);

- листі Адміністрації Президента України від 28 вересня 2016 року № 03-01/3021, згідно якого клопотання про вихід ОСОБА_7 з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т. 4 а. 105).

Виходячи із оцінки сукупності наведених доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в державній зраді, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цього кримінального правопорушення, а також форми вини та мотиву інкримінованих їй дій, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, у вироку наведені конкретні об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказані докази доводять, що ОСОБА_7 , яка не будучи у встановленому законами України порядку звільненою з посади судді апеляційного суду АР Крим, березня - грудня 2014 року як «суддя» незаконно створеного «верховного суду Республіки Крим» здійснювала «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - РФ, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, а з призначенням у грудні 2014 року на посаду «судді верховного суду Республіки Крим РФ», прийняла на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію.

Так, здійснення ОСОБА_7 за таких умов «правосуддя» від імені РФ свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання ним допомоги РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Колегія суддів визнає необґрунтованими твердження захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження, які були дослідженні в суді першої інстанції відсутні будь-які належні, достовірні та достатні докази. які б вказували, що громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка обіймала посаду апеляційного суду АР Крим, а також особа, яка зазначена в документах Російської Федерації як суддя окупаційного верховного суду АР Крим, на інтернет сайтах, з яких ідеться про проходження конкурсу а посаду "судді", та подальшу роботу суддею - ОСОБА_7 , це одна і та ж сама особа.

Так підтвердження того факту, що особа, яка зазначена в документах РФ як суддя окупаційного Верховного суду АР Крим та суддя ОСОБА_7 , беззаперечно підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення, які відповідно до ст. 94 КПК України оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Щодо доводів захисника, про неможливість звернення ОСОБА_7 до ВККС із заявою переведення її до іншого суду на підконтрольній Україні території, так як вважає, що така можливість нічим не підтверджена, спростовується зібраними доказами, а саме листами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 18-2153/15 від 16 лютого 2015 та № 112/0/9-15 від 12.01.2015, відповідно до яких обвинувачена не подавала заяву про переведення до іншого суду України чи про звільнення, хоча мала таку можливість, так як такі заяви фактично подавались іншими суддями АР Крим. Також обвинувачена не зверталась із клопотанням про вихід з громадянства України до Комісії при Президентові України з питань громадянств.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Відповідно до ст.ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Таким чином, ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України та залишається громадянином України по теперішній час, незалежно від місця її проживання, та фактичне набуття ОСОБА_7 громадянства РФ не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянкою України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 могла обіймати посаду судді верховного суду АР Крим через застосування до неї погроз і насильства, зі сторони окупаційної влади АР Крим, нічим не підтверджені та необґрунтовані, та вказують лише на припущення сторони захисту.

Крім того, твердження захисника про відсутність будь-якого доказу, який би вказував на спрямованість умислу обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні державної зради, також не знаходить свого відображення в матеріалах справи.

Так, воєнна окупація невід`ємної частини України, - Автономної Республіки Крим, - мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначними для скасування вироку суду.

Місцевий суд у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 ретельно перевірив та дослідив матеріали провадження, а також належним чином обґрунтував рішення з наведенням докладних мотивів. Отже, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 п. 1 ч. 1, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4