Справа № 347/826/22
Провадження № 11-кп/4808/511/22
Категорія ч.4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано - Франківської області від 29 серпня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеності вини, вважає вирок Косівського районного суду від 29.08.2022 року щодо нього незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання належним чином не врахував те, що: він повністю визнав свою вину, як на досудовому, так і судовому слідстві, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся; потерпілим повністю відшкодовано всі матеріальні збитки, шляхом повернення їм викрадених речей, характеризується позитивно; потерпілі підтвердили в судовому засіданні, що ніяких претензій до нього не мають і просили не позбавляти його волі. Вказані обставини, на переконання апелянта давали місцевому суду підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.4 ст. 185 цього Кодексу.

Просить вирок Косівського районного суду від 29 серпня 2022 року змінити та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме позбавлення волі на строк 3 роки.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Косівського районного суду від 11.10.2021 року та остаточно визначено обвинуваченому покарання - у виді 5 (п"яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 12:00 год. 25.04.2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строк його перебування під вартою, починаючи з 12:00 год. 25.04.2022 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави - 4033 (чотири тисячі тридцять три) грн. 07 коп. витрат за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану за наступних обставин.

ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, правильних висновків не зробив, та в умовах військового стану вчинив нові умисні кримінальні правопорушення.

Так, у третій декаді квітня 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні охорони аеропорту, що за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав алкогольні напої із ОСОБА_9 . Після спільно розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_7 користуючись тим, що ОСОБА_9 не спостерігає за його діями, вирішив викрасти належний останньому бінокль, що знаходився на столі у приміщенні охорони аеропорту. Після цього, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав належний ОСОБА_9 бінокль чорного кольору з маркуванням « НОМЕР_1 . ATI000 YDS. COATED OPTICS», вартістю 553 гривні. У подальшому, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, зокрема, відчужив даний бінокль ОСОБА_10 отримавши 500 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 553 грн. Крім цього, близько 01:00 години 24.04.2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні охорони аеропорту, що за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав алкогольні напої з ОСОБА_11 . У зазначений час на ґрунті розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, що супроводжувався висловлюваннями та взаємними образами в сторони один одного, під час якого ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, наніс ОСОБА_11 декілька ударів в ділянку голови та спричинив легкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих ударів та перебування в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 втратив свідомість. Після цього у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон марки і моделі Samsung Galaxy А-32, чорного кольору, з наступними ідентифікаторами мобільного обладнання НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартістю 6000 грн., у чохлі чорного кольору вартістю 60 грн., в якому були вмонтовані sim-карти операторів мобільного зв`язку ПАТ «Київстар» та ПАТ «МТС Україна» з абонентськими номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , вартістю 100 грн. кожна; гарнітуру (навушники) марки «JBL» моделі «Quantum 50», вартістю 470 гривень; грошові кошти у сумі 500 гривень, а також матерчату кепку чорного кольору, вартістю 110 гривень, та сонцезахисні окуляри з написом «RayBan», вартістю 115 гривень. У подальшому, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7455 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 заперечив, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ч.4 ст. 185 КК України, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на суворість призначеного йому покарання, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

У відповідності до положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст. 12 цього Кодексу є тяжким злочином, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції вірно встановив дані про особу ОСОБА_7 , зокрема: що він по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться, до кримінальної відповідальності притягався неодноразово.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, важкий матеріальний стан обвинуваченого, те, що всі викрадені речі повернуті потерпілим, а також думку потерпілих, які не бажають йому суворої кари.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі було враховано дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують йому покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст.69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду від 29 серпня 2022 року без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити - без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано - Франківської області від 29 серпня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же термін з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4