Справа № 317/3517/21
№/п 1-кп/317/80/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду справи судом, строк запобіжного заходу обвинуваченому було продовжено на 60 днів, тобто до 13.01.2023 включно.

В зв`язку з тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає, прокурор ОСОБА_3 12.01.2023 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого не змінились, він може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, місце перебування яких відоме обвинуваченому, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Розгляд справи з метою вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було призначено до розгляду в режимі відеоконференції з СІ м. Запоріжжя, з метою забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_5 .

На час розгляду клопотання прокурора в суді було виявлено відсутність Інтернет зв`язку, у зв`язку з чим не вдалось встановити з`єднання з СІ м. Запоріжжя.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості дистанційного зв`язку з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України не вдалося забезпечити безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Згідно п.7 листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

Вважаю, що клопотання прокурора можливо розглянути без участі обвинуваченого, виходячи з такого.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. 16 листопада 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 № 757/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 -2 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Враховуючи вищевикладене, положення статті 2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан, суд дійшов до висновку, що відсутність учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував в повному обсязі, вважає клопотання не обґрунтованим, оскільки прокурором не надано доказів неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід. Крім того, адвокат зазначив про те, що обвинувачений вже більше року перебуває під вартою, по справі допитані усі свідки обвинувачення та потерпілий, у зв`язку з чим відсутня можливість впливу на них, вважає, що обвинуваченому можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також просив у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку захисника, щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Суд, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу прийшов до висновку, що обставини які були підставою для обрання запобіжного заходу, визначені слідчим суддею дотепер не відпали, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не непогашену судимість, не має постійного місця роботи, офіційно не одружений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та необхідним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи нівелювання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б були підставою для скасування або зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Обвинуваченим та його захисником не надано доказів наявності обставин, передбачених ст. 178 КПК України, які могли б бути враховані судом задля зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який чи його скасування.

Крім того, суд враховує і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а саме за вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , який згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та його попередніх судимостях.

Суд не визначає альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 314, 315, 316, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 13 березня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити до місця утримання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1