Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/994/23
Провадження № 1-кп/279/379/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000030 від 10.01.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Путиловичі, Лугинського

району, Житомирської області, громадянина України,

із середньою освітою, не працюючого, не одруженого,

на утриманні осіб не має, не інваліда, не депутата, не

судимого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, 10.01.2023 близько 09 години 15 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «Сільпо-Фуд» під назвою «Сільпо» за адресою: м.Коростень, вул. Героїв Чорнобиля, 11, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: з полиць, встановлених у торговому залі магазину взяв продукти харчування: 4 банки консерви «скумбрія атлантична в олії», 240 г., торгівельної марки «Kaija», вартістю 87 гривень 20 копійок за одну банку, на суму 348 гривень 80 копійок; 2 банки тушкованого м`яса «Свинина туристична», 525 г., торгівельної марки «П`ятачок» вартістю 115 гривень 20 копійк за одну банку, на суму 230 гривень 20 копійки, а всього: таємно викрав майна на загальну суму 579 гривень 20 копійок, які помістив до полімерного пакету, та реалізуючи свій протиправний умисел направлений на крадіжку чужого майна, не сплативши за вище зазначені товари, пройшов повз касу та металеві рамки магазину і утримуючи при собі викрадене майно, намагався вийти з приміщення магазину, але свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як при виході з приміщення магазину, був зупинений працівниками охорони ТОВ «Сільпо-Фуд».

Своїми умисними діями, які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті дні та час таємно викрав чуже майно, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також йому зрозуміло, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 ККУкраїни правильна, оскільки своїми умисними діями, які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.3 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судимий, не працює, беручи до уваги позицію представника потерпілого, те, що останній на суворому покаранні не наполягав, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_4 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_4 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 закінчив свою дію.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу судом не вбачається.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 755,12 грн. витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Речові докази:

-чотири банки з написом «KAIJA» «скумбрія в масле» 240 г, дві банки з написом «Свинина туристична 525 г» марки «П`ятачок», які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити у власності ТОВ "Сільпо-Фуд".

-оптичний CD-R диск з відеозаписами до протоколу огляду речей і документів, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- DVD-диск до протоколу перенесення інформаці, який зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- CD-R диск з відеозаписами слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: