ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3336/18

Провадження № 11-кп/4820/169/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, розведеного, не працюючого, раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

24 квітня 2018 року близько 21-ої год. ОСОБА_7 та особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, з метою вживання спиртних напоїв прийшли в належне на праві власності ОСОБА_10 домоволодіння АДРЕСА_2 , у якому відпочивали ОСОБА_10 та її співмешканець ОСОБА_11 . На їх стукіт у вікна та двері ОСОБА_10 відкрила двері. У веранді будинку між ОСОБА_7 та особою, кримінальне провадження стосовно якої закрито, з однієї сторони, та ОСОБА_10 , з другої сторони, виник конфлікт через небажання останньої прийняти їх пропозицію пройти в будинок та вживати з ними спиртні напої. У цей час із кухні у веранду вибіг ОСОБА_11 , відштовхнув ОСОБА_10 в сторону, заперечуючи пропозицію незнайомих йому ОСОБА_7 та особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, вживати в будинку спиртні напої, повідомив їм, що в будинку не бар і не бордель, став вимагати залишити житло, оскільки вони перешкоджають відпочинку. ОСОБА_7 , будучи обурений вимогою ОСОБА_11 покинути приміщення будинку, під час словесного конфлікту з потерпілим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав йому удару кулаком в обличчя, після чого ОСОБА_11 умисно одного удару кулаком у ділянку лівої частини тулуба та одного удару кулаком в ділянку правої частини тулуба завдала особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, внаслідок чого ОСОБА_11 впав на підлогу. Встаючи з підлоги, коли йому продовжили умисно наносити удари кулаками по обличчю та тілу, ОСОБА_11 , щоб захистити своє життя та здоров`я від протиправних посягань, узяв з підлоги сокиру з метою примусити особу, кримінальне провадження стосовно якої закрито, і ОСОБА_7 покинути помешкання та заподіяв останньому сокирою два удари в ділянку голови, після чого особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, і ОСОБА_7 залишили будинок та вийшли на подвір`я. Там особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, вирвала з рук ОСОБА_11 сокиру та з мотивів помсти правою рукою умисно завдала останньому удару по тулубу спереду в бік, після чого правою рукою схопила за ручку сокири і лівою рукою умисно вдарила в ділянку печінки, від чого потерпілий упав на сідниці, а після поштовху особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, ліг на спину на землю. Потім ОСОБА_7 з мотивів помсти умисно завдав ОСОБА_11 одного удару ногою в підборіддя та обома ногами - не менше трьох ударів у голову й ліву ділянку тулуба, від чого той втратив свідомість. У цей же час особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, умисно заподіяла ОСОБА_11 , який лежав непритомним на землі, не менше шести ударів обома ногами в голову та ліву частину тулуба. З метою захисту ОСОБА_11 . ОСОБА_10 лягла на нього і своїм тілом та руками прикрила його тулуб і голову, а особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, та ОСОБА_7 продовжили бити потерпілого ногами, при цьому удари приходились і по руках ОСОБА_10 . На прохання ОСОБА_10 побиття потерпілого припинилось. У результаті протиправних дій особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито, спільно зі ОСОБА_7 заподіяли ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що в клінічному перебігу спричинили загрозливе для життя явище - набряк та стиснення головного мозку, зміщення серединних структур головного мозку, і призвели до настання смерті, у цьому випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Шепетівської ЦРЛ.

Таким чином ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок. Також просить в частині задоволення позову ОСОБА_12 скасувати повністю та відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що вирок суду є незаконним та не обгрунтованим, при розгляді справи судом було допущено неправильне застосування кримінального закону, однобічність та неповнота судового слідства. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є передчасними. Суд першої інстанції безпідставно відхилив заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень. Зазначає, що суд мав оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинувачених та інших джерелах. Суд безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту про призначення додаткової судово-медичної експертизи. Вважає, що докази, якими сторона обвинувачення обгрунтовує наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, мають ознаки недопустимості доказів, зокрема, апелянт вважає, що недопустимими доказами є: додаток до протоколу огляду місця пригоди у вигляді фото-таблиці до протоколу від 25.04.2018 року; протокол слідчого експерименту з свідком ОСОБА_10 з додатками до нього та відеозапис самого слідчого експерименту; протокол огляду трупа ОСОБА_11 від 11.05.2018 року з додатками до нього; висновок СМЕ № 126 трупа ОСОБА_11 ; висновок судово-токсилогічної експертизи №977; висновок судово-імунологічної експертизи №295; висновок судово-гістологічної експертизи № 828; висновок комісійної судово-медичної експертизи №52; висновок №1228 до комісійної експертизи та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав в т.ч. послідовні показання потерпілої та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України, та які під час судового розгляду кримінального провадження надавали показання щодо скоєння ОСОБА_7 вказаного злочину.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснювала, що є сестрою ОСОБА_11 25 квітня 2018 року приблизно о 09-00год., їй зателефонувала жінка і повідомила, що її брата ОСОБА_11 побили ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , тому той у реанімації. Зайшовши у реанімацію, побачила що у брата дуже побита голова, ніс, вибитта ключиця, він весь синій, набряклий. Після сорока днів по смерті брата ОСОБА_10 казала, що його побили ОСОБА_7 і ОСОБА_14 коли брат казав їм вийти з будинку, брата били ногами, а вона його захищала. Після смерті брата 3-4 рази перебувала на лікуванні, стала інвалідом, за власні кошти лікувала та поховала брата, обвинувачені їй не допомогали. Розмір моральної шкоди визначає стражданнями, пов`язаними з втратою рідного брата, який їй у всьому допомагав, не може фізично працювати, постійно лікується.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснювала, що приблизно о 15-00год. 24 квітня 2018 року разом з ОСОБА_15 лягли відпочивати, перед цим вживали пиво. Коли пішов ОСОБА_11 з будинку, вона не чула, але приблизно о 19-й годині він прийшов в будинок без одного шльопанця, з подряпиною і гематомою на правій стороні щоки біля вуха, двома вибитими зубами, з яких йшла кров, і розповів, що ходив до магазина за цигарками і двоє невідомих побили його біля старої школи, яка за 200-300 метрів від її будинку, куди і хто бив не казав. Спілкувався з нею ОСОБА_11 до 21-ої години вільно, нормально, казав, що шльопанця загубив, що у нього болить голова, свідомості не втрачав. Приблизно о 21-й годині почула стук, відчинила двері будинку і побачила, що прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , у руках яких був пакет, вміст якого не бачила, які сказали, що хотіли б розпити пляшку у її хаті. У відповідь вона повідомила ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , що в неї в хаті травмований чоловік, вони відпочивають і розпивати не будуть. В цей час, коли вона стояла у веранді, з кухні на веранду вибіг ОСОБА_11 , взяв біля дверей у веранді сокиру, і став кричати що всіх повбиває, бо не дають йому відпочивати, відіпхнув її в сторону і замахнувся сокирою, яку тримав за ручку в руці, на ОСОБА_7 , але удару не наніс. ОСОБА_14 забрав у ОСОБА_11 сокиру і викинув, але куди, вона не бачила. Коли всі перебували перед порогом, ОСОБА_11 вдарив стоячого перед ним ОСОБА_14 кулаком в живіт. Вона зайшла у веранду включити світло, а коли вийшла з веранди, то побачила, як ОСОБА_11 лежав на землі, біля нього перебували ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , останній ногою наніс два удари справа по тілу лежачому на спині головою до порога ОСОБА_11 . Після цього вона лягла на ОСОБА_11 обличчям до його обличчя і стала кричати, щоб не били, і не бачила хто з однієї, а хто з другої сторони, але обоє ногами били ОСОБА_11 . Коли своїми руками закривала голову ОСОБА_11 , то їй по руках нанесли ударів чотири, удар по стегну. Хто і в якій послідовності бив, сказати не може, але як били, то стояли від них лежачих з обох боків і нанесли приблизно 8 ударів. Коли збиралась накрити ОСОБА_11 собою, то він ще щось говорив, але не розбірливо. Яким чином ОСОБА_11 опинився на землі, не бачила. Побиття припинилось на її прохання, після чого ОСОБА_14 і ОСОБА_7 пішли з двору нічого не кажучи, допомоги йому не надавали, на її прохання дати мобільний телефон, щоб викликати швидку допомогу, телефон їй не дали. Коли піднялась із ОСОБА_11 , то побачила в останнього кровотечу з правого вуха, на її прохання встати він лише хрипів, вже був без свідомості. Побиття тривало 10-15 хвилин і весь час вона просила не бити ОСОБА_11 , а всього з моменту приходу ОСОБА_14 і ОСОБА_7 і до їх виходу з двору пройшло до 30-ти хвилин. Далі вона відливала ОСОБА_11 водою, побігла до сусідки ОСОБА_16 щоб викликати швидку допомогу, якій казала, що ОСОБА_11 побили ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . До приїзду швидкої, яка приїхала через півтори години, ОСОБА_11 до свідомості не приходив. Під час проведення з нею слідчого експерименту на місці події показувала все добровільно, вірно, оскільки тоді події пам`ятала краще. Підстав казати неправду, обмовляти обвинувачених, не має.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснювала, що бачила, як приблизно о 15-ій годині сусіди ОСОБА_10 з ОСОБА_11 по дорозі з городу йшли додому, проходили від неї на відстані 5-ти метрів, тілесних ушкоджень на них не бачила. Ввечері, коли перебувала біля своїх воріт, її покликала ОСОБА_10 і попросила викликати швидку допомогу, при цьому сказала, що ОСОБА_11 побили ОСОБА_14 та ОСОБА_7 .. Прийшовши у двір до ОСОБА_10 , побачила лежачого без свідомості, хриплячого, направленого головою до сходів ОСОБА_11 , в якого з рота йшла кров.

Свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні пояснювала, що перебуваючи на вулиці, бачила, як приблизно о 21-ій годині по вулиці в сторону будинку ОСОБА_10 йшли ОСОБА_7 і ОСОБА_14 . Хвилин через 40 ОСОБА_18 казала, що на прохання ОСОБА_10 викликала швидку допомогу, оскільки ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , побили її співмешканця.

Свідок ОСОБА_19 , в судовому засіданні пояснював, що від сусідки ОСОБА_17 чув, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_7 і ОСОБА_14 побили співмешканця ОСОБА_10 . Крім того, свідок вказав, що був понятим під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 , весь час знаходився поряд з нею, під час якого остання добровільно розповідала і показувала, що бійка була в хаті і на дворі. Події ОСОБА_10 розказувала сама, показувала на статисту як хлопці били, підказок чи тиску з боку працівників поліції не було, всі події знімались на відеокамеру, ще одним понятим був ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_20 дав в цілому аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснювала, що працюючи в магазині «Смак» в смт. Гриців, в кінці квітня 2018 року, ввечері, коли надворі було темно, на шум вибігла на вулицю, де побачила ОСОБА_7 , в якого з голови йшла кров, його обличчя було закривавлене, збоку біля його ноги лежала сокира зі слідами крові на лезі. ОСОБА_7 тримав за руку ОСОБА_14 . Взявши з магазина воду, полила її ОСОБА_7 на голову і після того як він вмився побачила на голові рублену рану. ОСОБА_7 казав, що чоловік розбив йому голову. На пропозицію ОСОБА_14 поклала в кульок і занесла в магазин сокиру, яку наступного дня інші продавці видали працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_22 , в судовому засіданні пояснював, що після 20-ої години більше року тому, як фельдшер швидкої допомоги автомобілем під керуванням ОСОБА_23 виїхали по виклику на провул. Леніна в смт. Гриців в зв`язку з побиттям чоловіка. По дорозі на виклик, недалеко від магазину «Смак» його зупинив власник цього магазину, де він надав медичну допомогу для ОСОБА_7 , оскільки в останнього була рана голови від удару сокирою, після чого завіз його в Шепетівську ЦРЛ. Після цього повернувся і поїхав на раніше повідомлений виклик. Прибувши на місце, побачив потерпілого і його співмешканку. Потерпілий лежав у дворі на спині, без свідомості, головою на сходинці, по пояс голий. На потерпілому була подряпина на правій щоці, гематома ззаду голови. Потерпілого доставив без свідомості в реанімацію Шепетівської ЦРЛ. На його думку потерпілому був нанесений сильний удар, від якого людина відразу втрачає свідомість.

Свідок ОСОБА_24 , в судовому засіданні пояснював, що в обідню пору, того дня коли був побитий співмешканець ОСОБА_10 , остання із співмешканцем йшли з лопатами і співмешканець ніс на плечах мішок картоплі. Тілесних ушкоджень на співмешканцю ОСОБА_10 не бачив. Ввечері цього ж дня, коли він з дружиною був на вулиці, прийшла ОСОБА_10 і попросила його дружину викликати швидку допомогу, повідомивши при цьому, що хлопці побили співмешканця. По приїзду швидкої допомоги, він з сином поклали потерпілого на ноші і допомогли занести в автомобіль швидкої допомоги;

Свідок ОСОБА_25 , в судовому засіданні пояснював, що був у ролі статиста під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 . Коли його запросили для участі у вказаній слідчій дії, то у дворі вже перебували двоє понятих. Слідчий експеримент проходив в приміщенні будинку та у дворі, під час якого ОСОБА_10 добровільно розказувала і показувала про побиття потерпілого, зокрема, як потерпілий стояв на колінах, як вона його закривала. Всі дії фіксувались на відеокамеру. Після закінчення слідчої дії підписав документи у яких вже були підписи інших осіб. ОСОБА_10 перебувала у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_26 , в судовому засіданні пояснював, що живе по сусідству з ОСОБА_10 . Приблизно о 21-ій годині більше року тому, біля магазину бачив ОСОБА_7 , в якого була кров в районі брови, та з ним ОСОБА_14 з сокирою в руці. ОСОБА_7 надали допомогу після чого його забрала швидка допомога. У дома батьки повідомили, що у ОСОБА_10 була бійка. Особисто бачив як потерпілий без верхнього одягу, грязний лежав у дворі, у нього з рота кровило, допомагав вантажити потерплого, який був без свідомості, в автомобіль швидкої допомоги. Цього ж дня близько 15-ої години бачив ОСОБА_10 і потерпілого, коли вони йшли по вулиці, останній ніс мішок з картоплею, після чого бачив як вони обідали дома у дворі.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, не визнавав. Пояснював, що 24 квітня 2018 року, під час вживання кави біля магазину «Смак» ОСОБА_14 повідомив, що піде до ОСОБА_10 , оскільки в неї можуть перебувати його товариші. Після цього з власної ініціативи купив пляшку горілки і разом з ОСОБА_14 прийшли до будинку ОСОБА_10 , яка по їх приходу до будинку, з будинку повідомила, що дверей не відкриє. Коли ОСОБА_14 пішов по своїх потребах, він повідомив ОСОБА_10 , що має горілку, запропонував їй випити і попросив її розповісти про смерть її подруги і його знайомої. Відкривши двері, ОСОБА_10 сказала, що пити не буде, оскільки погано її чоловіку, після чого з нею сварились декілька хвилин, в ході чого пропонував їй зайти в будинок, однак вона заперечувала і повернулась в будинок. Коли ОСОБА_10 перебувала у будинку, а він перебував на сходах біля дверей веранди, почув крик «Зарубаю», «Ви задовбали», з будинку вискочив ОСОБА_11 і вдарив його сорокою в ліву брову. Після того, як він поточився назад, потерпілий, виражаючись нецензурно, вдарив його гострою частиною сокири в лоб, а у відповідь він наніс потерпілому удар кулаком в груди. Йому стало зле, пішла кров, тому присів і не бачив, що відбувається далі, так як все залило кров`ю. Чув лише як ОСОБА_10 вибігла з хати і кричала «Не бийте», як боролись потерпілий з ОСОБА_14 . Далі його підвів ОСОБА_14 і повів на вулицю, при цьому він зачепився ногами, мабуть, за ОСОБА_10 , від чого в неї могли виникнути тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_14 повернувся, забрав сокиру і повів його до магазину, де його помили і звідти повезли в лікарню. В лікарні йому зашили рану, після чого привезли потерпілого. Де взяв сокиру ОСОБА_11 , не бачив. До 24 квітня 2018 року був у ОСОБА_10 дома два рази. Підстав його оговорювати у ОСОБА_10 не має. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 були, бо його били постійно, за 2 тижні, за місяць до 24 квітня 2018 року, можливо він впав.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із протоколу огляду місця події від 25.04.2018 року з фото таблицями до нього вбачається, що при огляді території належного ОСОБА_10 домоволодіння по АДРЕСА_2 , на порозі та біля порогу спостерігаються сліди боротьби, зокрема на бетонному покритті біля будинку на відстані 1,5 метрів від сходинки виявлено плями бурого кольору зовні схожі на кров. На поверхні бетонної площадки на відстані близько 40см від дерев`яного порогу виявлено ґудзик білого кольору з чотирма отворами із залишком нитки білого кольору. При огляді будинку та кімнат слідів боротьби не спостерігається.

Відповідно до ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, яким можуть бути, зокрема, фото таблиці. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. Всі фототаблиці до протоколу огляду місця події від 25.04.2018 року, крім останньої сторінки, підписані як слідчим, так і спеціалістом, який їх виготовляв, остання сторінка, на якій зображено кімнату кухні з протилежного боку, дійсно не підписана спеціалістом. Суд правильно зазначив, що відсутність підпису спеціаліста на цій фототаблиці, за наявності підписаного ним іншого знімка приміщення цієї ж кухні, не тягне за собою визнання недопустимим такого доказу в цілому. Поняті та свідок ОСОБА_10 участі у виготовленні фототаблиць не брали, тому наявність на таких їх підписів законом не вимагається.

Отже доводи апелянта в цій частині не є такими, що заслуговують на увагу.

Із висновку судового-цитологічної експертизи № 216 від 05.06.2018 року вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_11 та кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, тому кров на марлевому тампоні зі змивом з поверхні бетонного покриття може належати потерпілому ОСОБА_11 і підозрюваному ОСОБА_7 , в крові яких виявлено антиген В;

Із протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 25.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_10 на місці злочину показує, як за місцем її з співмешканцем ОСОБА_11 проживання по АДРЕСА_2 , коли вона і співмешканець перебували у будинку, почула, як у двері та у вікна голосно стукали. ОСОБА_11 встиг одягти штани і вийшов на поріг, після чого назад забіг у будинок, в будинок зайшли знайомі їй односельчани ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , які ніколи в неї не були і з якими ніяких відносин не мала. Коли ОСОБА_11 пішов відкривати двері, чула як у веранді його б?ють («гупають кулаками») і останній просив їх вийти з будинку, заперечував їх пропозиції посидіти і випити, висловлюючись при цьому що тут не бар і не бордель. Вийшовши з будинку ОСОБА_10 вказує, що побачила як ОСОБА_11 стоїть на «карачках» обличчям до неї і намагається піднятися із землі, що показала на манекені. При цьому ОСОБА_7 стояв на сходинці, а в ОСОБА_14 в руках була їхня сокира. ОСОБА_7 тримався за лоба і вдарив ОСОБА_11 ногою в підборіддя, від чого останній відлетів назад і перевернувся на лівий бік, після чого свідок показує як ОСОБА_7 ще двічі ногами вдарив ОСОБА_11 в голову, наносив удари обома ногами по тулубу, в ключицю, голову, всього наніс лежачому потерпілому більше п`яти, менше десяти ударів, після чого вийшов на вулицю і став телефонувати, а потерпілий залишився лежати не рухаючись. Вийшовши за ОСОБА_7 на вулицю, попросила у нього зателефонувати в поліцію, на що ОСОБА_7 крикнув до неї і пішов далі. Коли повернулась на подвір?я, побачила як ОСОБА_27 сильно б?є ОСОБА_11 ногами в голову, по тулубу, ногах, тому лягла на останнього і стала його закривати. Всього ОСОБА_14 наніс потерпілому обома ногами приблизно шість ударів. Коли просила не бити і закривала руками голову потерпілого, ОСОБА_14 наніс удар ногою їй в руку. Коли накрила собою ОСОБА_11 , то він вже був без свідомості, нічого не говорив, хрипів, випльовував з рота кров, кров також йшла з обох вух.

Вказаний протокол, який підписано без зауважень свідком ОСОБА_10 , понятими, статистом і спеціалістом, яким роз`яснено їх права та обов`язки. Хоча в самому протоколі слідчого експерименту докладно не викладено послідовності відтворення свідком фактичних обставин, що мають значення для кримінального провадження, однак до нього долучено численні фототаблиці, на яких відображено конкретні обставини відтворення обстановки та обставин події свідком ОСОБА_10 , яка вказувала на місце перебування потерпілого, обвинуваченого та особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито, послідовність їх дій, місце та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень. При цьому слідчий під кожним фотознімком зафіксував дії та детальні коментарі свідка ОСОБА_10 у ході слідчого експерименту. Більш того, проведення слідчого експерименту фіксувалося шляхом безперервного відеозапису, технічний носій із яким долучено до матеріалів кримінального провадження і зміст якого досліджено під час судового розгляду в місцевому суді. Достовірність відображеної на цьому технічному носії інформації стороною захисту не оспорюється. При цьому доводи захисника про те, що відеозапис цієї слідчої дії є недопустимим доказом, оскільки під час судового розгляду сторона обвинувачення долучила його копію, а не оригінал, є неспроможними та суперечать усталеній практиці Верховного Суду (див., наприклад, постанови від 10 вересня 2020 року у справі № 751/6069/19 (провадження № 51-1704км20), від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18 (провадження № 51-3124км20), від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к, (провадження № 51-1878кмо20). Так, згідно з позицією, викладеною у вищевказаних рішеннях, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені уповноваженою особою, яка його створила (за допомогою спеціальних програм порахувати контрольну суму файлу або каталогу з файлами - CRC-сума, hash-сума), або за наявності відповідних підстав шляхом проведення спеціальних досліджень.

У цьому аспекті посилання захисника на ухвалену раніше вищевказаних рішень постанову Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 149/745/14 (провадження № 51-4269км19) є неспроможним. Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник не заявляв відповідного клопотання про призначення судово-технічної експертизи.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що слідчий експеримент у домоволодінні свідка ОСОБА_10 проводився за її добровільною згодою. Так, місцевий суд у вироку зазначив, що свідку під підпис роз`яснено процесуальні права, у тому числі передбачене ст. 13 Конституції України право недоторканності житла чи іншого володіння особи, після чого остання погодилася на проведення вказаної слідчої дії. Крім того, розпискою від 25 квітня 2018 року ОСОБА_10 давала письмову згоду на огляд свого домоволодіння. У цьому аспекті колегія суддів звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 була ініціатором повідомлення правоохоронних органів про протиправні дії, вчинені стосовно її співмешканця ОСОБА_11 та проведення розслідування, що також свідчить про добровільність надання згоди на проникнення в її житло та участі в слідчому експерименті, що проводився в цьому житлі.

Із висновку судовомедичної експертизи №191 від 03.05.2018 року вбачається, що у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: синець на задній поверхні лівого передпліччя, чотири синці на поверхні лівого стегна, два синці на поверхні правої гомілки, які утворились від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Із висновку судово-медичної експертизи №196 від 13.06.2018 року вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: дві рани на поверхні лоба, які, ймовірно, виникли від двох травмуючих дій гострого рублячого предмета (предметів), можуть відповідати строку 24.04.2018 року, за своїм характером самі по собі відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Наявність у ОСОБА_7 таких тілесних ушкоджень не спростовує встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення.

Із протоколу огляду місця події від 11.05.2018 року з фото таблицями до нього вбачається, що у палаті відділення інтенсивної терапії та анестезіології Шепетівської ЦРЛ на ліжку знаходиться накрите простирадлом лежаче на спині тіло трупа чоловічої статі.

Із висновку судово-медичної експертизи №126 від 18.07.2018 року вбачається, що при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені такі тілесні ушкодження: А) закрита внутрішньочерепна травма із забоєм лівої півкулі великого мозку та правої півкулі мозочка, крововиливами під оболонки лівої півкулі головного мозку з підшкірним крововиливом в скронево-потиличній ділянці голови справа та саднами на м`яких покровах голови зліва, які утворились від, щонайменше, двох травмуючих дій за механізмами «удар-протиудар» та «тертя», могли утворитись незадовго до госпіталізації в лікарню (не більше ніж за одну добу) як внаслідок падіння з висоти власного зросту при наданні тілу певного прискорення (удару, поштовху, тощо) з послідуючим ударом правою скронево-потиличною ділянкою голови об тупу тверду переважаючу плоску поверхню так і внаслідок безпосереднього контакту лівою поверхнею голови з тупим твердим предметом з неоднорідною поверхнею, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвело до смерті. Дане тілесне ушкодження знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Після утворення даного тілесного ушкодження ОСОБА_11 міг втрачати свідомість. Судово-медичні дані про можливість здійснення активних цілеспрямованих дій після спричинення даного тілесного ушкодження відсутні. Б) рана на поверхні нижньої губи, яка виникла від, щонайменше, однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могла виникнути внаслідок удару кулаком незадовго до госпіталізації в лікарню, має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я по відношенню до живої людини та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. В) двобічні параорбітальні гематоми, крововилив під кон`юктиву лівого ока, поверхневі садна обличчя, правої вушної раковини, правого надпліччя, підшкірні крововиливи правого плеча, два садна на поверхні лівого ліктевого суглобу, які утворились від, щонайменше, семи травмуючи дій за ударним механізмом у поєднанні з тертям травмуючими поверхнями незадовго до госпіталізації в лікарню, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості по відношенню до живої людини та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Тілесних ушкоджень характерних для самозахисту на трупі ОСОБА_11 не виявлено. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку та крововиливами під його оболонки.

Із висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.09.2018 року вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яній частках, правій гемісфері мозочку, базальних зонах обох лобних часток, субдуральної гематоми в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу (під м`якою мозковою оболонкою) переважно зліва та в ділянці мозочку, внутрішлуночкових крововиливів в обидва бокові шлуночки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-потиличній ділянці, яка могла утворитися від сукупної дії тупих твердих предметів, прикладених в ділянку обличчя та волосяної частини голови, за своїм характером могла утворитися як внаслідок падіння з висоти власного зросту при надані тілу певного прискорення (удару, поштовху, тощо) з послідуючим ударом головою об тупі тверді предмети, так і внаслідок неодноразових ударів тупими твердими предметами по голові, від не менше 6-7 травмуючих дій. Вказана закрита черепно-мозкова травма та крововилив в правій скронево-потиличній ділянці могли утворитись незадовго до госпіталізації 25.04.2018 року ОСОБА_11 в Шепетівську ЦРЛ. В момент заподіяння виявлених тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати як у вертикальному, так і в горизонтальному чи близьких до них положеннях. В момент заподіяння кожного із встановлених тілесних ушкоджень потерпілий міг бути повернутий відповідними ділянками тіла до травмуючого об`єкта (об`єктів). Тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , які б могли утворитись при самозахисті, не встановлено. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яній частках, правій гемісфері мозочку, базальних зонах обох лобних часток, субдуральної гематоми в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу (під м`якою мозковою оболонкою) переважно зліва та в ділянці мозочку, внутрішлуночкових крововиливів в обидва бокові шлуночки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-потиличній ділянці, рани нижньої губи, поверхневих саден обличчя, садна правої вушної раковини, саден з правої та з лівої сторони голови, підшкірних крововиливів обличчя, двобічних параорбітальних гематом, крововиливу під кон`юктиву лівого ока, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які в клінічному перебігу спричинили загрозливе для життя явище набряк та стиснення головного мозку, зміщення серединних структур головного мозку, та які призвели до настання смерті, в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті. При огляді ОСОБА_11 анестезіологом 25.04.2018р. о 00.00 год. відмічено, що з правої сторони голови наявне садно у вигляді «підошви». Це дає змогу припустити, що травмуючим предметом, від дії якого могло утворитись дане садно, могла бути і взута нога. Наявність множинних вогнищ забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яних частках, базальних зонах обох лобних часток та в правій гемісфері мозочку, субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, з крововиливами в бокові шлуночки, наявність тривалого коматозного стану хворого свідчать про те, що забій головного мозку у ОСОБА_11 був важкої ступені. При заподіянні забою речовини головного мозку важкого ступеня потерпілий здебільшого відразу втрачає свідомість та тривалий час перебуває в комі (глибоке порушення свідомості). Таким чином ОСОБА_11 після заподіяння вищевказаної черепно-мозкової травми міг би втратити свідомість, а тому самостійно пересуватися (ходити), здійснювати активні цілеспрямовані дії при втраті свідомості не міг. Утворення закритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_11 о 21-30год. 24.04.2018 р. за обставин, які свідок ОСОБА_10 вказала під час слідчого експерименту 25.04.2018 року, не виключається як при падінні з прискоренням від удару ногою сторонньої особи в підборіддя, так і від нанесення ударів ногами сторонніх осіб в голову. Утворення закритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_11 від ударів кулаками рук сторонніх осіб в голову, в час, вказаний ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , а саме 24.04.2018р. о 16-00 годині, малоймовірне. Кома у потерпілого була пов`язана із характером черепно-мозкової травми, а не з алкогольною інтоксикацією. Враховуючи важкість отриманої черепно-мозкової травми з наявністю множинних вогнищ забою речовини головного мозку та мозочку, субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, з крововиливами в бокові шлуночки, зі зміщенням серединних структур головного мозку, кінцевий перебіг частіше всього закінчується летальним результатом, тому врятувати життя ОСОБА_11 було малоймовірним.

Зазначення у висновку № 1228 судової-гістологічної експертизи номеру іншого кримінального провадження, очевидно є технічною опискою і не спростовує висновку експерта.

Допитаними судом першої інстанції на роз`яснення висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.09.2018 року експертами ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 встановлено, що у потерпілого було виявлено забій головного мозку важкого ступня. При забої головного мозку важкого ступеня потерпілий втрачає свідомість відразу на період від однієї години до декількох діб і перебуває у коматозному стані. Забій головного мозку важкого ступеня у потерпілого міг утворитись о 21-00год. і виник не від однієї травмуючої дії. Утворення забою головного мозку о 16-17 год. малоймовірне. Вчинення активних дій ОСОБА_11 (ходити, бити сокирою, кричати) після забою головного мозку малоймовірне, після його отримання потерпілий має впасти і лежати. Крововилив у шлуночки головного мозку закінчуються летально. Показання свідка ОСОБА_10 , слідчий експеримент з вказаним свідком суттєвого впливу на висновок комісійної судово-медичної експертизи не мають.

Як убачається з матеріалів провадження, захисник подав апеляційну скаргу, у якій, зокрема, стверджував про те, що ряд процесуальних дій у кримінальному провадженні стосовно його підзахисного проводив слідчий ОСОБА_33 , який не входив до групи слідчих, а тому докази, отримані в результаті проведених процесуальних дій, що ініційовані цим слідчим, є недопустимими. Так, указував, зокрема, що за ініціативою слідчого ОСОБА_34 було проведено експертизи і надалі експертами складено висновки судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 18 липня 2018 року № 126, а також судово-токсилогічної експертизи від 18 травня 2018 № 977. Крім того, захисник за принципом «плодів отруєного дерева» посилався на недопустимість висновків судово-гістологічної експертизи від 20 червня 2018 року № 828 та комісійної судово-медичної експертизи від 10 вересня 2018 року № 52. При цьому зазначав, що долучена під час судового розгляду в місцевому суді копія витягу з ЄРДР, де ОСОБА_33 зазначений як один із слідчих, що входить до слідчої групи, не підтверджує повноважень останнього. Свою позицію мотивував тим, що копія витягу з ЄРДР не підтверджує повноважень слідчого в цьому кримінальному провадженні, оскільки згідно з приписами КПК та судовою практикою повноваження слідчого повинні бути підтверджені постановою про групу слідчих.

Відповідно правових позицій, викладених у постановах об`єднаних палат Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 та від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17, про те, що за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

При цьому, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в ході попереднього апеляційного розгляду вказаної судової справи до суду надійшла постанова про зміну групи слідчих від 11.05.2018 року, винесена заступником начальника СВ Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_35 .

Із постанови вбачається, що в змінену групу слідчих входить слідчий СВ ОСОБА_33 (т.4 а.с.24). Вказана постанова була відкрита сторонам кримінального провадження, на що не було заперечень зі сторони захисту в ході апеляційного провадження після скасування ухвали Хмельницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року. Сторона захисту без належних на те підстав наполягає на фальсифікації вказаного процесуального документа. Вказана постанова 11.05.2018 року внесена в ЄРДСР (т.2 а.с.138).

Сам факт надання стороною обвинувачення постанови керівника органу досудового розслідування про визначення групи слідчих в ході апеляційного перегляду не спростовує в даній правовій ситуації суб`єктність слідчого ОСОБА_36 .

Відсутність постанови про зміну групи слідчих в реєстрі матеріалів досудового розслідування та в самих матеріалах, стороною обвинувачення пояснюється несвоєчасною її передачею керівником органу досудового розслідування відповідному слідчому (прокурору) та зміненою судовою практикою з вказаного питання.

Отже, колегія суддів приходить до такого висновку з огляду на таке.

Відповідно до ст..92 КПК України саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст..91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому, в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

Також, слід зазначити, виходячи із системного аналізу норм КПК України, зокрема ст..ст.22, 363 КПК України у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо прервірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки.

Враховуючи, що стороною обвинувачення була надана вказана постанова про наявність процесуальних повноважень у слідчого ОСОБА_34 , то колегія суддів вважає необгрунтованми і в цій частині доводи апеляційної скарги.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме ним вчинено умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, в органах пробації не перебуває, у скоєному не каються.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, наближених до мінімальних, передбачених санкцією ч.2 ст.121 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Із вироку суду вбачається, що позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 11127 (одинадцять тисяч сто двадцять сім)грн. 90коп. на відшкодування майнової шкоди та 400000 (чотириста тисяч)грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно частини 5статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно частини 1ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст.23,1166-1168 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду та встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадження, моральна шкода, спричинена ОСОБА_12 діями обвинуваченого ОСОБА_7 виразилася у емоційному переживанні, стресі, непорушних душевних страждань, переживань, порушенні звичайних життєвих зв`язків, створенні додаткових життєвих труднощів, погіршення стану здоров`я, в зв`язку з втратою рідного брата.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, стан здоров`я потерпілого.

З огляду на викладене,враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та визначив розмір завданої ОСОБА_12 моральної шкоди в солідарному порядку у розмірі 400000 гривень, який є обґрунтованим, співмірним та достатнім для відновлення нею свого стану здоров я та звичного образу життя, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи обвинуваченого про те, що матеріальна шкода непідтверджена потерпілим належними та допустимими доказами, за умови того, що судому задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди було відмовлено, є безпідставними та такими що не впливають на рішення суду що до стягнення відшкодування моральної шкоди, що і оскаржується обвинуваченим.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та цивільного позову і доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та ненадання відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин. В позові детально наведено доводи на підтвердження цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, в тому числі які випливають з самого факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та тих розладів здоров`я, які виникли внаслідок вчинення злочину обвинуваченим.

Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в тому числі і щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді: