Постанова

Іменем України

17 листопада 2022року

м. Київ

справа № 607/5453/20

Провадження № 51-2849 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

при секретарі ОСОБА_9.,

за участю прокурора ОСОБА_10.,

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_11.,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001636 за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за наступних обставин.

07 червня 2018 року, приблизно о 00:10 год., ОСОБА_1 перебував неподалік від залізничного вокзалу м. Тернопіль по вул. Привокзальний майдан в м. Тернополі та побачив раніше невідомого йому ОСОБА_2 . В цей час у ОСОБА_1 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 07 червня 2018 року, приблизно о 00:10 год, ОСОБА_1 почав переслідувати ОСОБА_2 в напрямку вул. Ломоносова, 41, в м. Тернополі, де останній проживає. Знаходячись біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 підійшов ззаду до ОСОБА_2 та наніс удар в область ніг, внаслідок чого останній впав на асфальтне покриття.

Після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав сумку, вартістю 394,33 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 6000,00 грн. та 250,00 доларів США, що еквівалентно 6550,00 грн., посвідчення водія, паспорт громадянина України на його ім`я, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, який належить потерпілому, посвідчення з місця роботи та банківські картки.

З викраденим майном, ОСОБА_1 , з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 12944,33 грн.

Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 спричинено легкі тілесні ушкодження.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Дію запобіжного заходу ОСОБА_1 у виді тримання під вартою скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду.

Вирішено питання про речові докази і процесуальні витрати у провадженні.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року вирок місцевого суду залишений без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненнями прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів прокурора, не надав на них вичерпних і переконливих відповідей та не зазначив в ухвалі конкретних підстав, визначених законом, через які визнав його апеляційну скаргу необґрунтованою. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив про недоведеність факту вчинення грабежу ОСОБА_1 , при цьому не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_2 та протокол пред`явлення особи для впізнання від 23 червня 2018 року за його участю. Стверджує, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

До початку касаційного розгляду на адресу Суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_2 про касаційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 без його присутності.

Прокурор ОСОБА_10. підтримав касаційну скаргу прокурора, просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_11. просила відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора та залишити оскаржуване судове рішення без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Разом з цим, касаційний суд уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПКУкраїни випадках, - на потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в основу обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України органом досудового розслідування покладено показання потерпілого ОСОБА_2 ; свідка ОСОБА_3 ; витяг з ЄРДР в кримінальному провадженні №0001636; протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.06.2018 року; протокол проведення слідчого експерименту від 12.07.2018 року з потерпілим; висновок експерта №764 від 04.07.2018 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_2 виявлені легкі тілесні ушкодження; протокол огляду предмету від 31.07.2018 року; висновок експерта №6-670/18 від 27.08.2018 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.06.2018 року; протокол огляду предмету від 10.07.2018 року.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження №0001636, заслухавши доводи учасників процесу дійшов до висновку, що ОСОБА_1 підлягає виправданню за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку, просив дослідити докази в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вказував на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставність визнання судом першої інстанції недопустимими доказами висновку судово-медичної експертизи № 764 від 04 липня 2018 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2018 року, протоколу слідчого експерименту від 12 липня 2018 року та відеозапису з камери відеоспостереження.

Апеляційний суд, частково дослідивши обставини провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що судом першої інстанції по суті обвинувачення було прийнято правильне рішення про виправдання ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду частково погодилась із доводами апеляційної скарги прокурора, зокрема щодо безпідставного визнання недопустимими доказами протоколу впізнання за фотознімками та проколу слідчого експерименту з потерпілим, недопустимість яких суд першої інстанції обґрунтував виключно через неявку в судове засідання понятих для допиту як свідків, не аналізуючи причини, які викликали необхідність допиту останніх. Апеляційний суд врахував показання потерпілого ОСОБА_2 , які він давав у суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду, та підтверджував проведення вказаних слідчих дій за участю понятих і відомості про них зафіксовані у відповідних протоколах, які складені слідчим, та обґрунтовано вказав про те, що сама по собі неявка понятих в судове засідання не може бути підставою для визнання складених за їх участю протоколів слідчих дій недопустимими, оскільки допит понятих в судовому засіданні не визначений нормами КПК України як обов'язковий. Тобто, виходячи з вимог ст ст. 94, 370 КПК України в даному випадку суд повинен був викласти в судовому рішенні встановлені в ході судового розгляду істотні суперечності чи інші обставини, які викликали сумніви у достовірності результатів слідчих дій та необхідність допиту понятих, а також надати цим обставинам відповідну оцінку, а не визнавати ці докази недопустимими виключно з підстав неможливості виконання рішення суду про виклик свідків.

Також судом апеляційної інстанції встановлено безпідставність висновків суду першої інстанції про проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень від 11 червня 2018 року та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2018 року неуповноваженими особами, оскільки такі висновки суду були зроблені без дослідження в ході судового розгляду процесуальних рішень, які підтверджують повноваження відповідних осіб для проведення тих чи інших слідчих дій, і під час дослідження наданих стороною обвинувачення доказів не ставилось питання про перевірку того чи були зібрані вони уповноваженими особами. Згідно наданої прокурором копії постанови заступника начальника СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12. від 12 червня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було включено до групи слідчих у цьому провадженні. Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об'єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що наведене не є достатньою підставою для скасування виправдувального вироку і засудження обвинуваченого ОСОБА_1 , оскільки в результаті повторного дослідження обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність факту вчинення грабежу саме ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на спростування висновків суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого з підстав п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України прокурор посилався на показання свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що неподалік місця вчинення нападу на потерпілого виявив сумку і за наявними у ній документами знайшов потерпілого і віддав знайдене; висновку СМЕ № 764, згідно якого у потерпілого виявлені легкі тілесні ушкодження; протокол від 31 липня 2018 року огляду предмету - викраденої у потерпілого сумки; протокол пред`явлення слідчого експерименту від 12 липня 2018 року, згідно якого потерпілий відтворив обставини відкритого викрадення його майна; висновок товарознавчої експертизи № 6-670/18 про ринкову вартість майна.

Однак, в ході повторного дослідження вказаних обставин під час апеляційного розгляду встановлено, що жоден з них не містить відомостей про вчинення грабежу саме ОСОБА_1 . Дані цих доказів у свої сукупності підтверджують подію вчиненого відносно потерпілого злочину.

Оцінюючи показання потерпілого, який під час апеляційного розгляду та в суді першої інстанції не підтвердив, що злочин відносно нього вчинив саме ОСОБА_1 , в сукупності з наявними у протоколі впізнання істотними суперечностями щодо ознак, за якими проводилось впізнання, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що ці докази не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_1 до вчинення інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом.

Були предметом перевірки апеляційного суду і доводи прокурора про причетність обвинуваченого ОСОБА_1 до нападу на потерпілого ОСОБА_2 відповідно до камер відеоспостереження, однак перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції, який вірно вказав, що враховуючи якість наданого на дослідження зображення на цьому відеозаписі неможливо встановити особу, яка йшла за потерпілим.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, зокрема й тим, на які прокурор послався у касаційній скарзі, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8