Справа №752/7301/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/638/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, яка має базову середню освіту, офіційно не працевлаштована, вдова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима,-

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 6.05.2022 року у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт більш суворим покаранням у виді 2 (двох) років позбавлення волі остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, покарання, призначене вироком Печерського районного суду м. Києва від 3.11.2021 року у виді 1 (однієї) тисячи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування остаточно призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Покарання, призначене вироком Печерського районного суду м. Києва від 3.11.2021 року у виді 1 (однієї) тисячи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, виконувати самостійно.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнанана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 15.02.2022 року приблизно о 10 год. 15 хв. разом із ОСОБА_9 прибули до магазину «Мегамаркет», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 50. Після чого, ОСОБА_9 , перебуваючи в одному з відділів магазину взяв з полиць товар, а саме: шампунь марки «Head&Shoulders», номенклатурний № НОМЕР_1 в кількості двох одиниць, на загальну суму 238 грн. 34 коп. (без ПДВ), крем-мило марки «Dove» номенклатурний №11 об`ємом 500 мл, вартістю 108 грн. 00 коп. (без ПДВ), шампунь марки «La Fabelo» номенклатурний №188 об`ємом 500 мл, вартістю 88 грн. 50 коп. (без ПДВ), кондиціонер марки «La Fabelo», об`ємом 500 мл, номенклатурний №218, вартістю 88 грн. 50 коп. (без ПДВ), кондиціонер марки «La Fabelo», об`ємом 500 мл, номенклатурний №270, вартістю 73 грн. 17 коп. (без ПДВ), олію марки «Syoss» для волосся Beauty Elixir, об`ємом 100 мл, номенклатурний №065, вартістю 140 грн. 75 коп. (без ПДВ), який складав до сумки, яку мав при собі.

В подальшому, перебуваючи в ліфтовій кабіні магазину «Мегамаркет», ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_7 , яка взяла у останнього сумку з вищевказаним товаром на загальну суму 737 грн. 26 коп. (без ПДВ), після чого ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, повторно, перебуваючи в торгівельній залі магазину «Мегамаркет», пройшла з викраденим майном повз касові зони, не сплативши за вказаний товар, направилась до виходу з магазину, але перетнувши касову зону, була затримана працівниками охорони, у зв`язку з чим не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, вчинивши при цьому всі дії, які вважала за необхідне. Таким чином, ОСОБА_7 намагалась завдати потерпілому ПП «Сафлора» матеріальну шкоду на суму 737 грн. 26 коп. (без ПДВ).

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці. На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного приєднання покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2022 у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців 10 днів арешту. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців 10 днів арешту та штрафу, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2021 у виді 1 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави. На підставі ч.3 ст.72 КК України призначене вироком Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2021 покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що вирок суду є незаконним. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачена двічі притягувалась до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних злочинів проти власності, за які судом застосовано найменш суворі види покарання у вигляді штрафу та громадських робіт, які станом на час розгляду даного кримінального провадження засуджена не відбула. На думку прокурора, непереконливим є посилання у рішенні суду на відсутність у власника майна претензій до ОСОБА_7 , оскільки остання була затримана разом із викраденим майном, яке у подальшому слідчий повернув представнику потерпілого для зберігання до завершення кримінального провадження. Також прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння особи розкриттю злочину, зокрема, у вироку не зазначено, у чому саме полягала її активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам та суду.

Захисник в судове засідання не з`явився, обвинувачена та прокурор не заперечували проти розгляду справи без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнала винною себе у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги прокурора, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, суд дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно не працює, проте має неофіційні підробітки, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 15.03.2014 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у КМНКЛ «Соціотерапія», з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності, наявність у неї ряду тяжких хронічних захворювань, обставини, що пом`якшую покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку; це ж стосується, відповідно до абз. 2 п. 9 вищевказаної постанови, застосування ст. 75 КК України.

Згідно ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд також врахував дані про особу обвинуваченої, зокрема, те, що остання має ряд тяжких хронічних захворювань, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, обставини вчинення злочину, зокрема, відсутність тяжких наслідків та будь-яких претензій з боку власників майна, оскільки вказане було повністю повернуто, дві обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування остаточно призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, те, що обвинувачена не виконала попередні вироки, зокрема: не сплатила призначений їй вироком суду штраф, враховуючи її пояснення в суді першої інстанції про те, що розмір даного штрафу їй був не відомий і орган пробації не повідомляв про необхідність його сплати, а громадські роботи вона невідбула у зв`язку з тим, що вирок суду не був надісланий на виконання до органу пробації, враховуючи мету покарання, яка передбачає не лише кару, а також дані про стан здоров`я обвинуваченої, обставини вчинення даного злочину та наявність двох обставин, що пом`якшують її покарання, із врахуванням вимог ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, не позбавляє суд права застосувати до неї вимоги ст. ст. 75, 76 КК України.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що призначене обвинуваченій покарання є явно несправедливимта її виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання прокурором до апеляційного суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 5 жовтня2022 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя