Справа № 308/8260/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000440 від 16.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000440 від 16.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за вказаним обвинувальним актом у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2019 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000440 від 16.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник підтримала подане клопотання, яке підтримав обвинувачений, про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування клопотання вказувала, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато 16.11.2017 року, обвинуваченому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України 16.02.2018 року. 21.02.2018 року старший слідчий СВ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , відповідно до постанови про зупинення досудового розслідування, зупинив досудове розслідування у даному кримінальному провадженні через лікування ОСОБА_4 у Ужгородській ЦКМЛ та поновив досудове розслідування 16.04.2018 року. Разом з тим, як вбачається з відповіді Офісу Генерального прокурора від 28.12.2021 року за №25/3-2142 вих-21, у ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000440 відомості про такі процесуальні дії як зупинення кримінального провадження 21.02.2018 року та про відновлення 16.04.2018 року та прийняті рішення відсутні. Поряд з цим, наявні в ЄРДР відомості про зупинення 16.04.2018 року та 31.05.2018 року та про відновлення досудового розслідування 30.05.2018 року та 08.06.2018 року не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження і згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування такі дії та процесуальні рішення не приймалися. Окрім того, звертає увагу захисник що рішення про відновлення кримінального провадження 30.05.2018 року приймав ОСОБА_7 , який є не уповноваженою на те особою, оскільки відомостей про включення такого до групи слідчих у матеріалах справи відсутні. Адвокат вказує, обвинувальний акт був складений 20.07.2018 року і було вручено ОСОБА_4 та його захиснику копії. Направлено такий обвинувальний акт було до суду та отримано 25.07.2018 року, тобто поза межами визначеного ст. 219 КПК України строку. Посилаючись на практику Верховного Суду, просить прийняти рішення на підставі вимог п.10 ч.1 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження.

Обвинувачений підтримав заявлене клопотання.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечив, пояснив суду, що обвинувальний акт складено у межах строку досудового розслідування, визначеного законом.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 липня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000440 від 16.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України, складений та затверджений 20.07.2018 року прокурором відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області, радником юстиції ОСОБА_6 ..

Судом встановлено, що 16.11.2017 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000440 , а саме відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

З Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000440 від 16.11.2017 рокувбачається, що 16.02.2018 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, що підтвердили у ході судового засідання прокурор та обвинувачений.

08.06.2018 року внесено відомості до ЄРДР за №0000216 за ч.2 ст. 362 КК України.

08.06.2018 року матеріали кримінальних проваджень внесених до ЄРДР за № 0000440та №0000216 об`єднані в одне провадження.

08.06.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.3 ст. 368 КК України та повідомлено про підозру за ч.3 ст. 368 та ч.2. ст. 362 КК України.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження було продовжено.

В той же час обвинувальний акт був складений 18 лютого 2021 року та надійшов до суду тільки 17 березня 2021 року.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення ч. 1 ст. 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Розумність строків - є однією із засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Частина 2 ст. 113 КПК України передбачає, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 219 КПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних процесуальних дій, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Згідно ст. 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурором до суду з обвинувальним актом.

Приписами статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Тобто, суд може проводити розгляд кримінального провадження лише щодо особи, якій висунуто обвинувачення. При цьому, висунення обвинувачення повинно бути проведено у законодавчо визначений процесуальний спосіб, що передбачає: вчинення такої дії компетентною особою та в межах строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Оскільки положення ст. 219 КПК України передбачають, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, тому початок обчислення вищезазначеного двомісячного строку пов`язаний з настанням такої події як повідомлення ОСОБА_4 про підозру.

Перебіг зазначеного двомісячного строку розпочався з наступного дня (17.02.2018 року) після вказаного повідомлення про підозру та повинен був закінчитися 17.04.2018 року включно. Адже, у відповідності до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 та захисника було повідомлено про завершення досудового розслідування 08.06.2018 року, ОСОБА_4 та захисник були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження 09.07.2018 року, обвинувальний акт відносно нього складений та затверджений 20.07.2018 року, відправлений до суду був 24.07.2018 року та надійшов до суду для розгляду лише 25.07.2018 року.

При цьому приписами статті 219 КПК України граничним строком досудового розслідування визначено саме день звернення до суду з обвинувальним актом, а не його складання та затвердження.

Тобто прокурор, склав обвинувальний акт та звернувся з ним до суду поза межами строку досудового розслідування.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що повідомлення підозрюваному ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування, надання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження, складання та затвердження прокурором обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 362, ч. 3 ст. 368 КК України, та скерування даного обвинувального акту до суду, - було здійснено стороною обвинувачення поза межами строків досудового розслідування, визначених у ст. ст. 219, 294 КПК України, що свідчить про наявність підстав для прийняття судом рішення за результатами проведення судового засідання та розгляду клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд критично ставиться до доводів прокурора стосовно того, що дні винесення слідчим постанови про зупинення досудового розслідування та відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні не включаються до процесуальних строків досудового розслідування.

Оскільки вирішуючи питання про дотримання стороною обвинувачення процесуальних строків здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, суд звертає увагу на те, що відомості про зупинення досудового розслідування за постановою слідчого від 21.02.2018 р. та відновлення такого 16.04.2018 не були зареєстровані у Реєстрі досудових розслідувань.

Частиною 4 ст. 219 КПК України встановлено, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 219 ч. 5 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 280 КПК України досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, дізнавача за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.

Відповідно до п. 1 Розділу 3 Параграфу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 за № 298 унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме: про зупинення та відновлення досудового - протягом 24 годин з моменту прийняття процесуальних рішень.

З Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000440 від 16.11.2017 рокунаявна інформація щодо зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні та відновлення провадження.

Зокрема, 21.02.2018 року старший слідчий СВ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , відповідно до постанови про зупинення досудового розслідування, зупинив досудове розслідування у даному кримінальному провадженні через лікування ОСОБА_4 у Ужгородській ЦКМЛ та поновив досудове розслідування 16.04.2018 року.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Офісу Генерального прокурора від 28.12.2021 року за №25/3-2142 вих-21, у ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000440 відомості про такі процесуальні дії як зупинення кримінального провадження 21.02.2018 року та про відновлення 16.04.2018 року та прийняті рішення відсутні. Поряд з цим, наявні в ЄРДР відомості про зупинення 16.04.2018 року та 31.05.2018 року та про відновлення досудового розслідування 30.05.2018 року та 08.06.2018 року.

В судовому засіданні прокурор не надав вказаних постанов, у матеріалах кримінального провадження і згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування такі дії та процесуальні рішення не приймалися.

При цьому, рішення про відновлення кримінального провадження 30.05.2018 року яке приймав ОСОБА_7 , прийнято неуповноваженою на те особою, оскільки відомостей про включення такого до групи слідчих у матеріалах справи відсутні. В судовому засіданні прокурор не зміг пояснити вказані розбіжності.

Відповідно до п. 4 розділу VI «Контроль та нагляд» Положення у разі встановлення фактів невідповідності внесеної до Реєстру інформації матеріалам кримінального провадження або її неповноти вживаються заходи щодо усунення порушень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.03.2019 року (справа №807/1456/17) висловила правову позицію, згідно з якою відомості, наявні в ЄРДР, є похідними від процесуальних рішень слідчого та прокурора, тобто ці відомості не можуть бути використані для встановлення або спростування факту винесення або невинесення слідчим, прокурором певного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що жодного службового розслідування або перевірок не проводилось в межах вказаних обставин в частині наявності або відсутності порушення вимог Положення формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 №298.

При цьому, оскільки 16.02.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України, тобто досудове розслідування повинно було бути закінчено протягом двох місяців із наступної вказаної дати. При цьому, навіть якщо врахувати, що до вказаного строку досудового розслідування не входить строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а саме з 21.02.2018 до 16.04.2018, та строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, а саме 09.07.2018. Так, з 16.02.2018 до дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження 21.02.2018 пройшло 5 днів строку досудового розслідування, після відновлення кримінального провадження 16.04.2018 до 09.07.2018 пройшло 2 міс. 23 днів строку досудового розслідування, після завершення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, тобто з 10.07.2018, строк досудового розслідування відновлено, при цьому до суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України, було направлено 24.07.2018, тобто поза межами строку досудового розслідування. За встановлених обставин строк досудового розслідування з дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, навіть за виключенням строків, передбачених ч. 5 ст. 219 КПК України, ч. 3 ст. 219 КПК України, становив понад два місяці, що перевищує строк досудового розслідування, встановлений ст. 219 КК України, в тому числі в редакції, чинній на час звернення до суду з обвинувальним актом.

Прокурор помилково ототожнює повідомлення про завершення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів досудового розслідування із самим фактом закінчення досудового розслідування, оскільки ч. 1 ст. 219 КПК чітко визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. В даному випадку, як складання так і подання обвинувального акту щодо ОСОБА_4 до суду відбулось поза межами строку досудового розслідування.

Такі висновки суду відповідають позиції суду касаційної інстанції викладеної, зокрема в ухвалах від 13 жовтня 2020 року у провадженні № 51-4930ск20 та від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18. В останній суд касаційної інстанції вказав, що закінчення досудового розслідування пов`язано з вчинення процесуальної дії, зокрема зі зверненням до суду з обвинувальним актом.

Твердження прокурора про те, що у цьому кримінальному провадженні за №0000440 відомості до ЄРДР внесені від 16.11.2017 року, а тому не підлягають застосуванню положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки вони введені в дію 15 березня 2018 року, і не мають зворотньої дії у часі і застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, суд вважає необґрунтованим.

В контексті цього, суд звертає увагу на те, що відомості про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК за № 0000440, до ЄРДР внесені 16.11.2017, 08.06.2018 року внесено відомості до ЄРДР за №0000216 за ч.2 ст. 362 КК України, цією ж датою матеріали кримінальних проваджень внесених до ЄРДР за № 0000440 та №0000216 об`єднані в одне провадження. 08.06.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.3 ст. 368 КК України та повідомлено про підозру за ч.3 ст. 368 та ч.2. ст. 362 КК України і за якими прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду, тобто після набуття чинності Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесені зміни до ч. 1 ст. 284 КПК, і останні введені в дію 15 березня 2018 року.

Той факт, що кримінальне провадження № 0000216 за ч.2. ст. 362 КК надалі було об`єднано з матеріалами кримінального провадження за № 0000440, яке внесено до ЄРДР 16.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК, в даному випадку, не дає підстав не застосовувати положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК до об`єднаного кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 та ч.2 ст. 362 КК, по якому обвинувальний акт було складено за вказаними стаття КК.

Прокурор помилково посилається на положення ч. 7 ст. 219 КПК, як такі, що визначають, що днем початку досудового розслідування у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше, оскільки згадані положення не регулюють зазначених питань, а ці питання врегульовані ч. 7 ст. 217 КПК.

Разом із тим, ст. 217 КПК була доповнена частиною 7 відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, введена в дію 15 березня 2018 року і не має зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Тобто ці положення застосовуються до кримінальних проваджень, які були об`єднані в одне кримінальне провадження, і відомості про які (до їх об`єднання) внесені до ЄРДР після 15 березня 2018 року.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду у справах 243/14924/19 від 12 травня 2021 року та № 287/1490/20 від 12 вересня 2022 року.

При розгляді поданого клопотання суд враховує також висновки в ухвалі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №725/5513/19.

Відповідно до висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 725/5513/19 посилання прокурора про те, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що законодавчі зміни, якими доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України п. «10» введені в дію з 15 березня 2018 року, а тому вказані положення закону не можуть застосовуватись до кримінального провадження №0000076, відомості про яке були внесені до ЄРДР 14 лютого 2018 року, тобто до введення в дію цих змін, не є обґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Наведений підхід узгоджується із сталою практикою Конституційного Суду України, який неодноразово наголошував на необхідності неухильного дотримання принципу правової визначеності, як важливої складової конституційного принципу справедливості. Зокрема, наведена позиція знаходить своє відображення у рішеннях від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, та інших.

Так, при постановленні ухвали у справі №725/5513/19 суд касаційної інстанції зробив висновок щодо можливості застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК до кримінального провадження, відомості про яке були внесені в ЄРДР 14.02.2018, тобто до введення в дію згаданої норми, оскільки у зазначеній справі (№725/5513/19) обвинувальний акт було направлено до суду 01.10.2019 і станом на час внесення відповідних відомостей до ЄРДР (14.02.2018) у ній органи досудового розслідування були обізнані щодо запланованого введення положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК в дію з 16.03.2018, якими кримінальний процесуальний закон доповнено за кілька місяців до того (03.10.2017) згідно із Законом №2147-VIII.

У п.5.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, зокрема, визначено, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Така ж практика відображена в ухвалі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №712/6375/18, якою відмовлено в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні, закритому на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України судом першої інстанції, у зв`язку з направленням обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).

Суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладену в Постанові від 31.10.2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206 кмо 22), відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України визначає порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень, встановлює кримінальну процесуальну форму, зокрема підстави, умови і порядок здійснення процесуальних дій, види, зміст і форму процесуальних рішень, які можуть бути прийняті під час кримінального провадження.

Вимоги щодо будь-якого кримінального процесуального закону не повинні суперечити вимогам, які ставляться до Кримінального процесуального кодексу України як нормативно-правового акта, зокрема приписам статей 4-9 КПК.

За своєю юридичною силою норми, визначені положеннями вказаних статей, є фундаментальними для кримінального процесу, вони уособлюють і визначають своїм змістом юридичну природу інших його норм, які регламентують окремі інститути (субінститути) кримінального процесуального права, що регулюють специфічні прояви окремих кримінальних процесуальних відносин (зокрема, щодо продовження строків досудового розслідування), які є складовими системної множинності відносно самостійних процесуальних правовідносин його суб`єктів.

Приписи закону, яким до КПК внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже, мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.

Конституція України, закріпивши в положеннях ч. 1 ст. 58 приписи щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/201), за висновками якого: закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності законом.

Отже, зворотна дія закону полягає в перегляді вже існуючих правозастосовних актів, прийнятих на основі старої норми або в застосуванні нової норми при наданні правової оцінки юридичним фактам, правовідносинам, що мали місце (відбулися) під час дії старої норми. Якщо ж в межах цих відносин нова норма поширюється лише на ті юридичні факти, права та обов`язки, які мають місце (залишаються існувати, виникають) після введення закону в дію, то ця норма матиме пряму дію (діятиме негайно).

Закріплення принципу незворотності дії закону у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній».

При цьому відповідно до п. 4 параграфа 2 «Прикінцеві положення» Закону № 2147-VIII зміни щодо судового контролю за продовженням строку досудового розслідування не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Разом із тим загальні положення КПК не містять підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК окремих правових режимів щодо вирішення питання про продовження строків досудового розслідування, якщо такі відносини виникли з моменту введення в дію Закону № 2147-VIII. Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Отже, положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК.

Незастосування положень Законів № 2147-VIII і № 2617-VIIIу справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.

Оскільки ж у цій справі після повідомлення особи про підозру сплив строк досудового розслідування, цей строк не продовжувався, а ОСОБА_4 не підозрювався у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, кримінальне провадження згідно з п.10 ч.1 ст. 284 КПК України підлягало закриттю.

Виходячи з такого, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 113, ст. 283 КПК України, суд вважає, що після закінчення строку досудового розслідування прокурор не був вправі звертатися до суду з обвинувальним актом, оскільки кримінальне провадження підлягало закриттю.

Суд підкреслює, що строк досудового розслідування - не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п.1 ст.6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч.1 ст. 21 КПК України, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.

Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.

Тому суд переконаний, що застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом або «правовим пуризмом», оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч. 5 ст. 294 КПК України виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився.

Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.

Зважаючи на закріплену ст. 22 КПК України змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, судом було надано можливість стороні обвинувачення, в тому числі прокурору, спростувати позицію захисту за заявленим клопотанням, на що стороною обвинувачення жодного доказу суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, суд також виходить із засад законності та дотримання розумних строків у кримінальному провадженні, оскільки продовження кримінального провадження відносно особи, щодо якої встановлені та підтверджені доказами підстави для закриття кримінального провадження, на думку суду, суперечить цим засадам.

Такі висновки суду відповідають позиції колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2020 у справі № 556/1381/18.

Разом із цим, відповідно до ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2018 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у сумі 35240 грн.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було внесено заставу у визначеному судом розмірі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2021 року змінено запобіжний захід, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2018 року, застосувавши особисте зобов`язання.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 194 КПК України, обов`язки: повідомляти суд про зміну місця проживання; з`являтися на виклики суду.

Заставу в сумі 35240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) грн., внесену 19.02.2018 року по квитанції № ОСОБА_8 за ОСОБА_4 , повернуто заставодавцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 в службовому кабінеті прокуратури Закарпатської області, майно, а саме: на чотирнадцять ключів; - два перехідники (адаптери) для флеш карток та мобільних телефонів; - мобільний телефон марки «LEEKO» із сім карткою НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «HOMTOM» із сім-карткою НОМЕР_2 ; - флеш-картку чорно-червоного кольору із написом SanDisk та флеш-картку чорно-оранжевого кольору, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 28, 219, 284, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000440 від 16.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362 КК України та ч.3 ст. 368 КК України закрити на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 194 КПК України, обов`язки: повідомляти суд про зміну місця проживання; з`являтися на виклики суду, до набрання ухвали законної сили залишити попереднім.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2018 року на тимчасово вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 .

Речові докази: чотирнадцять ключів; - два перехідники (адаптери) для флеш карток та мобільних телефонів; - мобільний телефон марки «LEEKO» із сім карткою НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «HOMTOM» із сім-карткою НОМЕР_2 ; - флеш-картку чорно-червоного кольору із написом SanDisk та флеш-картку чорно-оранжевого кольору повернути володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9 ОСОБА_10