У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2022 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19.10.2020 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, повернуто прокурору Київської міської прокуратури, який направив його до суду.

Водночас, відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Своє рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідає вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувачення в ньому викладено у неконкретній та суперечливій формі.

Так, в тексті обвинувального акта за ч. 2 ст. 310 КК України ніде не зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чи будь-яка інша особа за домовленістю з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали незаконний посів та незаконне вирощування коноплі з метою збуту.

При описанні правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України не зазначено про те, що вони або будь-які інші особи за домовленістю з ними мали намір незаконно сіяти та вирощувати коноплю з метою збуту.

У викладених в обвинувальному акті обставинах вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відсутнє будь-яке описання зазначеного кримінального правопорушення щодо наркотичних засобів.

Відповідно до обвинувального акта, умисел на вчинення злочинів, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів, мав лише ОСОБА_6 , який залучив до вчинення злочину ОСОБА_7 , про те в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про мету своїх дій.

На переконання суду, зі змісту обвинувального акта вбачається відсутність конкретизації дій обвинувачених, тобто об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченим та їх кваліфікуючі ознаки.

Суд звертає увагу на те, що викладення обвинувачення у неконкретній та суперечливій формі порушує право обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на справедливий судовий розгляд в аспекті забезпечення кожному з них права на захист.

Крім того, обвинувальний акт, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить формулювання обвинувачення, тобто короткий виклад тексту диспозиції кримінально - правової норми, порушення якої інкримінується особам, а лише дублює виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції ухвалою в частині повернення обвинувального акта, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та винесеною з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, прокурор у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19.10.2020 ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2022 про повернення обвинувального акта прокурору стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачені вступили між собою в змову з метою незаконного виготовленням, зберіганням, перевезенням з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс (стор. 2, 14, 24 акта). Зазначена злочинна змова, згідно обвинувального акта, включала та передбачала попередньо вчинення посіву та вирощування рослин із роду конопель для їх використання при виготовлені канабісу. Викладаючи формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 310 КК України прокурор прямо зазначив і про те, що "… ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, незаконно вирощували з метою їх подальшого використання під час незаконного виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, шляхом …. доведення наркомісних рослин до стану, форм і розмірів придатних для незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс..." (стор. 16 акта).

Прокурор вказує, що в обвинувальному акті в правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, прямо зазначено таку кваліфікуючу ознаку - як мета збуту, тому вказівка суду на те, що в обвинувальному акті не зазначено елемент об`єктивної сторони злочину є помилковою, а висновок про неконкретність обвинувачення - не логічний.

Також прокурор заперечує проти обґрунтованості позиції суду про начебто відсутність в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 307 КК України будь-якого описання зазначеного кримінального правопорушення щодо наркотичних засобів, підтвердженням чого, на його переконання, слугує сам текст обвинувального акта, в якому міститься вказане описання. Із загального висновку суду про відсутність будь-чого, що стосується даного злочину, взагалі відсутня можливість в повній мірі з`ясувати, яка ж існує невідповідність даного обвинувального акта, на думку суду, вимогам Кримінального процесуального кодексу України та чому наявна навіть мінімальна частина описання злочину - не може вважатися достатньою.

Прокурор звертає увагу, що твердження прокурора про наявність змови на вчинення конкретного кримінального правопорушення, викладення фактичних дій, які були вчиненні спільно обома обвинуваченими та охоплюється об`єктивною стороною інкримінованого складу злочину, суд вважає не достатнім для кваліфікації дій як закінченого кримінального правопорушення.

Зазначення прокурором в обвинувальному акті, що "... у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час, місце та спосіб, але не пізніше 19.10.2020 ОСОБА_6 , ... вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 ...", "...діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 здійснили незаконний посів рослин роду конопель..." тощо, судом безпідставно оцінено як недостатнє і незрозуміле викладення обвинувачення для оцінки того у кого виник умисел на збут наркотичних засобів, хто кого втягнув, хто обізнаний про злочинну мету.

Крім того, прокурор заперечує проти доводу суду, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не містить формулювання обвинувачення згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки відсутнє нормативне або теоретичне розмежування понять "виклад фактичних обставин кримінального правопорушення" та "формулювання обвинувачення" та їх визначення (хоча б умовного) у КПК України, тому суд безпідставно вказує прокурору в який спосіб він має оформити своє процесуальне рішення та тим самим порушує принцип диспозитивності, передбачений ст. 26 КПК України, щодо свободи у використанні сторонами своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Також прокурор звертає увагу, що питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин провадження з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, - не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Прокурор погоджується з зауваженням суду щодо стилю викладення обставин в частині спільного виготовлення обвинуваченими партії канабісу, розподілу його між собою та зберігання кожним з них згідно спільного умислу порції за місцем свого проживання: відповідно - ОСОБА_6 загальною масою 30,27 г, ОСОБА_12 - 84,06 г. (стор. 20, 22, 29, 30 акта), однак, наявна форма оповіді не позабавляє можливості зрозуміти суть пред`явлено обвинувачення та не створює викривлені або неоднозначні логічні висновки. Окремі абзаци або блоки тексту обвинувального акта не можуть розглядатися відірвано один від одного. Оцінці підлягає процесуальне рішення, яким є обвинувальний акт, як цілісний єдиний документ, що має певну структуру, послідовність та логічний взаємозв`язок, які і забезпечують уникнення двозначних та неправильних висновків щодо суті пред`явлено обвинувачення.

Отже, прокурор вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 забезпечує за своєю формою та змістом вказане завдання.

Прокурор у провадженні ОСОБА_5 вказує і на те, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення - ч. 2 ст. 337, ст.ст. 338-340 КПК України, а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження - ч. 3 ст. 337 КПК України.

На переконання прокурора, під час складання обвинувального акта слідчим та його затвердження прокурором, не допущено порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить посилання на всі відомості зокрема: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого та потерпілого; відомості щодо відсутності викривача; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; відсутність підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; розмір витрат на залучення експертів; відсутність розміру пропонованої винагороди викривачу (через відсутність такого); дату та місце його складення та затвердження.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій просить залишити без змін ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2022 у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19.10.2020 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (судова справа № 754/11317/21), а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що в судовому засіданні беруть участь захисники їх інтересів - адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.

Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 5 вказаної норми процесуального закону, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції послався на те, що під час підготовчого судового засідання було встановлено, що в кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19.10.2020 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення викладено у неконкретній та суперечливій формі, а саме:

- в тексті обвинувального акта за ч. 2 ст. 310 КК України ніде не зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чи будь-яка інша особа за домовленістю з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали незаконний посів та незаконне вирощування коноплі з метою збуту;

- при описанні правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 310 КК України не зазначено про те, що вони або будь-які інші особи за домовленістю з ними мали намір незаконно сіяти та вирощувати коноплю з метою збуту;

- у викладених в обвинувальному акті обставинах вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відсутнє будь-яке описання зазначеного кримінального правопорушення щодо наркотичних засобів;

- відповідно до обвинувального акта, умисел на вчинення злочинів, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів, мав лише ОСОБА_6 , який залучив до вчинення злочину ОСОБА_7 , проте в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про мету своїх дій;

також в обвинувальному акті не описано:

- який саме план було розроблено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також, що вони діяли з метою збуту наркотичних засобів, з урахуванням того, що сторона обвинувачення зазначає про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 розробили план спільних дій та розподілили ролі;

- що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зберігали (мають будь-яке відношення) вилучені під час обшуку речовини, що вони мали на меті їх збут, тобто взагалі не описано жодних обставин розслідуваного злочину. Не зрозуміло у кого виник умисел на збут наркотичних засобів та хто кого втягнув, хто був обізнаний про злочинну мету щодо збуту наркотичних засобів, а хто ні;

- з ким за попередньою змовою групою осіб діяв ОСОБА_11 з метою перевезення канабісу, звідки він перевозив канабіс до місця свого проживання, кому він мав його збути та з яких причин не довів свій злочинний умисел до кінця. Зазначені обставини не описуються в обвинувальному акті як встановлені факти вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 ;

- з ким за попередньою змовою діяв ОСОБА_11 , коли він вступив у зазначену "попередню змову", в чому полягала "попередня змова".

Крім того, як указано в ухвалі суду першої інстанції, в обвинувальному акті описано факт проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , але не зазначено коли ОСОБА_6 розпочав зберігати канабіс, масою 30,27 г., де та коли він його отримав, коли він вступив у змову з ОСОБА_12 щодо зберігання з метою збуту зазначеного наркотичного засобу, яка роль у цьому злочині ОСОБА_13 , що він повинен був робити відповідно до їх домовленостей, кому ОСОБА_14 та ОСОБА_11 планували збути зазначений наркотичний засіб.

Не зазначено хто, коли, у який спосіб та де виготовив 30,27 г. речовини рослинного походження.

Не зазначено коли, у який спосіб та з якого місця ОСОБА_6 перевіз зазначені речовини.

Якщо ОСОБА_6 та ОСОБА_11 розподілили між собою наркотичний засіб канабіс, вагою 30,27 г, то в яких розмірах, що та хто планував з ним робити.

Таким чином, зі змісту обвинувального акта вбачається відсутність конкретизації дій обвинувачених, тобто об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченим та їх кваліфікуючі ознаки.

Отже, суд першої інстанції в ухвалі навів не тільки фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, а і проаналізував їх зміст, надавши оцінку обставинам, викладеним в ньому, зокрема про те, що вони не узгоджуються між собою та мають суперечності, а також фактично своїми вказівками спонукав прокурора до доповнення обвинувального акта певними обставинами, - що є неприпустимим, у тому числі, на даній стадії провадження, бо суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання не може досліджувати та давати оцінку правильності чи хибності викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення на підставі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, - що підлягає доказуванню стороною обвинувачення тільки під час судового розгляду провадження, за результатами якого суд і формулює обвинувачення, визнане доведеним або приймає рішення про недоведеність обвинувачення/повністю або частково, або виправдовує обвинуваченого/обвинувачених з підстав, визначених законом.

Не є такою, що ґрунтується на вимогах закону і вказівка суду першої інстанції у якому стилі та формі викладати фактичні обставини кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення висунутого прокурором, що, до того ж, відповідає підозрі, як в ухвалі не вказано і того, у який процесуальний спосіб з повернення обвинувального акта прокурору слід змінити підозру, щоб відповідала в подальшому обвинуваченню з його викладенням з деталізацією обставин, як про те вказав суд першої інстанції.

На противагу висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в досліджуваному обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке, за своїм змістом, викладено із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду щодо того, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є незрозумілим та унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, - не є беззастережними, з огляду на представлення інтересів кожного з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у даному провадженні захисниками - адвокатами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Отже, за відсутності інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта прокурору вийшов за межі своїх повноважень в підготовчому судовому засіданні, оскільки його вказівки прокурору при поверненні обвинувального акта не узгоджуються з вимогами закону, зокрема і щодо розгляду провадження безстороннім судом та в упродовж розумного строку, а тому ухвала суду першої інстанції в частині рішення про повернення обвинувального акта прокурору підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції за приписами ст.ст. 412, 415 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 120 201 000 000 009 34 від 19 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України в частині повернення прокурору Київської міської прокуратури, який направив його до суду - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3