УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, молдованина, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, інваліда 2 групи, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.256 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000693 від 17.10.2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обставини вчинення кримінального правопорушення викладені слідчим письмово в клопотанні.
Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував щодо клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що підозрюваний є пенсіонером, інвалідом, має тяжкі хвороби, тому немає наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника та пояснив, що в 2015 році переніс інфаркт, перебуваючи в умовах СІЗО у нього немає можливості дообстежитися та стан його здоров`я постійно погіршується.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).
Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні, 01.07.2022 ОСОБА_5 затримано на підставі п.6 ч.1 ст.615 КПК України та 02.07.2022 в установленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.189 КК України по кримінальному провадженню №0000394 від 11.03.2021.
14.07.2022 року постановою прокурора кримінальне провадження №0000394 від 11.03.2021 об`єднано з кримінальним провадженням №0001157 від 21.10.2020 під єдиним номером №0001157.
30.06.2022 року постановою прокурора матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000394 від 11.03.2021, №0000350 від 04.04.2021, № 0000215 від 07.04.2022, № 0000214 від 07.04.2022, № 0001094 від 08.11.2021 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000394 від 11.03.2021.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2022 у кримінальному провадженні №0000350 від 04.04.2021 строк досудового розслідування продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 15.12.2022 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2022 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 29.08.2022.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2022відносно ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.10.2022 року.
17.10.2022 на підставі постанови прокурора із кримінального провадження №0001157 від 21.10.2020 в окреме кримінальне провадження виділено матеріали відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за №0000693.
21.10.2022 ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.256 КК України.
Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.256 КК України.
Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.256 КК України, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку доведення вини підозрюваного у його вчиненні, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до переконання що ризики, які існували на момент застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики у вигляді переховування від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо наявності хвороб та інвалідності, то зазначені обставини вже були предметом оцінки з боку слідчих суддів під час розгляду попередніх клопотань сторони обвигувачення. На даний момент виконуються вимоги ст.290 КПК України, а тому питання щодо зміни запобіжного заходу може бути вирішено під час підготовчого судового засідання.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, а також те, що необхідно виконати вимоги ст.290 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.
Вважаю, що строку в один місяць буде достатньо для виконання виог ст.290 КПК України та призначення підготовчого судового засідання.
Таким чином, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000693 від 17.10.2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 січня 2023 включно, з утриманням в Державній установі "Одеській слідчий ізолятор".
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1