Справа № 308/1187/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001695 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2022 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Ужгород, Закарпатської області, з середньою спеціальною освітою, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_6

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001695 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Прокурором було подане клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовує тим, що у ході досудового розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому, Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи не зняту у встановленому законом порядку судимість за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2019, згідно якого засуджений за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 01.09.2022 звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання, однак на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочини, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , 02 грудня 2022 року в період часу з 17 год. 15 хв. по 17 год. 50 хв. перебуваючи за адресою м.Ужгород, Набережна Незалежності, біля будинку №21, побачив ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав в руках мобільний телефон марки «Samsung А23», та в цей самий час у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, в результаті чого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків з корисливих мотивів, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном, з метою особистої наживи за рахунок викраденого майна, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та почав з ним розмову, в ході якої відкрито викрав з рук останнього мобільний телефон марки «Samsung А23», чим спричинив потерпілому матеріального збитку на суму 8074 (вісім тисяч, сімдесят чотири гривні), після чого втік з місця пригоди, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

02.12.2022 ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України та вилучено мобільний телефон «Samsung А23», який належить потерпілому.

03.12.2022 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор зазначає, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення (злочину) повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.12.2022; протоколом затримання особи, під час якого вилучено мобільний телефон «Samsung А23», який належить потерпілому, від 02.12.2022; постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.12.2022; протоколом допиту потерпілого від 03.12.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.12.2022, протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 06.12.2022; протоколом допиту неповнолітнього свідка від 03.12.2022; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим від 23.01.2023; протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним від 23.01.2023; протоколом допиту підозрюваного від 23.01.2023.

У клопотанні вказано, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_3 може:

- переховуватися від органу досудового слідства, суду, зокрема, це підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні нового умисного злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. ОСОБА_3 є уродженцем м. Ужгород, має круг знайомих за місцем проживання, що надає йому змогу з легкістю переховуватись;

-незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь. Це підтверджується тим, що в судовому засідання такі ще не допитані, та останньому відомі прізвища та адреса їх проживання, а тому ОСОБА_3 , матиме реальну можливість спілкуватися, вчиняти погрози, умовляння до свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим за корисливий злочин проти власності, на шлях виправлення не став, а натомість вчинив новий злочин. Вказаний ризик підтверджується також тим, що згідно вимого УІТ, ОСОБА_3 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, та лише 01.09.2022 звільнений з місця позбавлення волі;

-може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукувати осіб, які дадуть неправдиві свідчення щодо обставин події. Також існує обґрунтований ризик його подальшої протиправної поведінки.

Зазначені ризики існували під час досудового розслідування та існують наразі.

Прокурор зазначив, що враховуючи той факт, що ОСОБА_3 вчинив новий корисливий злочин проти власності, обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не надається можливим. ОСОБА_3 , ніде не працює, його майновий стан залишається незадовільним, а тому відносно нього не представляється можливим обрати запобіжний захід у вигляді застави. Обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту не надається можливим, оскільки, розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном від 7 до 10 років позбавлення волі за вчинений ним тяжкий злочин, ОСОБА_3 може зникнути від слідства і суду та враховуючи вимогу про судимість, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Сторона обвинувачення вважає, що більш м`які запобіжні заходи не будуть дотримані обвинуваченим та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання вказаним ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, прокурор просив врахувати, що ОСОБА_3 є особою молодого віку, стан здоров`я якого не перешкоджає утриманню під вартою, офіційно ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, дітей, та осіб похилого віку на утриманні не має. У відповідності до вимоги УІТ відносно ОСОБА_3 , останній засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2019, за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 01.09.2022 звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання. Окрім цього, відносно ОСОБА_3 07.11.2022 скеровано обвинувальний акт до Ужгородського міськрайонного суду за ч.4 ст. 185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, який наразі перебуває на розгляді.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав, із підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити. Вказав, що ризики, які були встановлені судом, не зменшилися та продовжують існувати, зокрема обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Просив врахувати, що ОСОБА_3 раніше судимий.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не заперечив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що йому від ОСОБА_3 стало відомо, що він хворіє психічними розладами, він звернувся із відповідними запитами, проте на даний час документів, які б підтверджували вказану обставини не отримано. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримав.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається судом за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто у порядку ст. ст. 183, 193, 194 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, на підставі зібраних доказів ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) вчиненому в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі №308/16353/22 (1-кс/308/309/23) продовжено відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.03.2023 року включно.

При продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 було встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що були враховані і слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Так, на даний час не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу. Судом не було визначено обсяг та порядок дослідження доказів та відповідно вказані докази ще не досліджувалися та свідки і потерпілий не були допитані.

Суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Крім того, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з наведеними вище обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також судом при вирішенні клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховано дані про особу обвинуваченого які були взяті до уваги й при обранні запобіжного заходу, а саме, що останній офіційно ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, дітей, та осіб похилого віку на утриманні не має, раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2019, за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, та 01.09.2022 року звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Будь-яких інших даних, які б безумовно свідчили про те, що тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено і стороною захисту беззаперечно не доведено.

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що прокурором доведено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд вважає, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, необхідно продовжити.

Продовжуючи вказаний запобіжний захід, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, котрі б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі під час розгляду клопотання суду надано не було.

У відповідності з ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2023 року складає 2684 гривні, та з урахуванням даних щодо майнового стану обвинуваченого, слідчий суддя приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп.. Такий розмір застави, на переконання суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає.

Суд, розглядаючи можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що на даний час не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та запобігти наведеним вище ризикам.

У випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати ОСОБА_3 : прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Ужгородський район Закарпатської області), без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у кримінальному проваджені; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178,183, 201, 315, 331, 372, 395, КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 60 днів, а саме до 19 травня 2023 року (включно).

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, - в розмірі тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп..

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Ужгородський район Закарпатської області), без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у кримінальному проваджені;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 19 травня 2023 року (включно).

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1