Справа № 182/398/18
1-кп/214/246/23
У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001896 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст.ст. 257, 187 ч.4, 115 ч.2 п.1,6, 289 ч.3, 185 ч. 5, 263 ч. 1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено клопотання, в якому він просить: про продовження строк тримання обвинуваченго ОСОБА_5 під вартою на 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначив наступне. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Наполягає, що причетність ОСОБА_5 у скоєнні ним суспільно небезпечних діянь, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих та свідків, висновками отриманих судово-медичних та криміналістичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами проведених обшуків, речовими доказами. Обвинуваченому ОСОБА_5 Орджонікідзевським міським судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався. Вказує, що на теперішній час є обґрунтовані підстави вважати, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_5 та у ході продовження вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Зазначає, що, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжкі злочини та усвідомлює що за даний злочин може понести покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до моменту затримання постійного джерела доходів не мав, іншою суспільно корисною працею не був зайнятий, не мав ніякого іншого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів, з метою отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказує, що застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_5 може впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни ними своїх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору та судді та покинути відомі суду його можливі місця перебування, внаслідок чого не можна фактично контролювати його виконання; на теперішній час не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_5 комусь на поруки, що виключає застосування до нього вказаного запобіжного заходу; враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насилля, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України виключається можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Зазначає, що ОСОБА_5 скоїв вказані злочини по заздалегідь розробленому плану з застосуванням вогнепальної зброї, в спосіб небезпечний для життя та здоров`я особи, що спричинило тяжкі наслідки, тобто останній створює реальну суспільну загрозу та небезпеку для людей. Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вважає, що враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначені вище, та обставини справи, особливу тяжкість вчинених злочинів та публічних інтересів, які виправдовують продовження строку тримання під вартою, що узгоджено висновками, викладеними в п. 79 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», зміна запобіжного заходу є недоцільним, продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , судове рішення повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Осаковський проти України» від 17.07.2014).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечує проти продовження строку тримання під вартою. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт та підтвердив свої доводи, які наводив раніше, а саме, що тривалий час перебуває під вартою, в нього є сім`я, 4 дітей.

Захисник ОСОБА_4 погодилася з думкою обвинуваченого ОСОБА_5 . Також зазначила, що обвинувачений тривалий час пребуває під вартою, вина його у встановленому законому порядку не доведена, ризики прокурором не доведені, обвинувачений має постійне місце проживання, обвинувачений має 4-х дітей, одружений в нього міцні соціальні зв`язки.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченом ОСОБА_5 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначений під час досудового розслідування судом строк тримання обвинувачених під вартою спливає 13 січня 2023 року. До спливу цього продовженого строку, судове провадження не може бути закінченим, так як за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з заміною в складі суду судді, розгляд справи 21 лютого 2022 року розпочатий спочатку.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. При цьому суд також бере до уваги доводи прокурора, які наводилися в судовому засіданні про те, що обвинувачені намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року обвинувачений ОСОБА_5 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. При цьому суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, має дружину та дітей, та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою кожному з обвинувачених належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів.

При цьом суд враховує, що пунктом 219 Рішення ЄСПЛ «Нечепорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, визначено що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. В уьому рішення зазначено, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей, продовжуване тримання

під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі

лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Також суд вказав, що подальше існування обґрунтованої

підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними".

Зважаючи на викладене, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є, зокрема, життя людини. Тому законодавець, реалізуючи волю народу, відносить вбивство до найбільш тяжких злочинів. Отже є безумовною та безспірною та обставина, що справи про вбивство, їх правильне та справедливе вирішення, мають великий суспільний інтерес та значення, незважаючи на те, чи маються активні прояви такого інтересу у вигляді публікацій в засобах масової інформації, запитів, присутності засобів масової інформації в залі судового засідання та таке інше. У судовому засіданні не добуто доказів того, що обвинувачення є необґрунтованим. На переконання суду інтерес й безпека суспільства та інтереси забезпечення розгляду справи, безперешкодного здійснення судочинства по цій справі, потребують запобігти зазначеним вище ризикам. Отже з урахуванням викладеного, з урахуванням характеру дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_5 , проявів агресивної поведінки обвинуваченого в суді, незважаючи на те, що обвинувачений тривалий час пребуває під вартою, суд не знаходить підстав для звільнення його з-під варти.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком в межах 60 днів, до 12 березня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 12 березня 2023 року.

У задоволенні клопотань захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1