Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р. Справа № 608/239/21

Номер провадження1-кп/608/37/2023

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові кримінальне провадження, відомості про яке 12 серпня 2020 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000211, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буданів Теребовлянського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , в злочинах, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, а саме: на автомобіль марки «Опель Кадет», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на його прізвище, який був накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 жовтня 2020 року, у зв`язку з тим, що він бажає передати автомобіль в якості благодійної безоплатної безповоротної допомоги на потреби Збройних сил України для виконання завдань за призначенням.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду з приводу заявленого клопотання, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 постановив у кримінальному провадженні № 0000211 ухвалу, відповідно до якої наклав арешт на автомобіль марки «Опель Кадет», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_4 .

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_7 від 08 жовтня 2020 року автомобіль марки «Опель Кадет», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_4 визнано речовими доказами у вищезазначеному кримінальному провадженні.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства». Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення в справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Приписами ч.1 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Статтею 2 зазначеного Указу Президента постановлено військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 4 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради Міністрів АР Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такий захід правового режиму воєнного стану, як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Пунктами 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено:

1) примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості;

2) вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Крім того, на основі рішення власника майна можлива добровільна передача транспорту на військові потреби.

Згідно ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті. Добровільна передача майна для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану відбувається на основі рішення власника майна.

Отже, наведеною правовою нормою передбачено добровільну передачу майна для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, що відбувається на основі рішення власника майна.

З листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 лютого 2023 року № 1467 вбачається, що центром комплектування та соціальної підтримки виконуються завдання щодо комплектування Збройних Сил України транспортними засобами відповідно до Положення про військово-траспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1921 для належного виконання підрозділами Збройних Сил України завдань захисту держави. В цьому листі керівник ІНФОРМАЦІЯ_2 просив надати інформацію про вилучене майно, а саме: транспортні (автомобільні) засоби в кримінальних провадженнях процесуального керівництва прокурорів Тернопільської обласної прокуратури, яке можливо примусово відчужити або вилучити для потреб Збройних Сил України в умовах правового режиму воєнного стану.

Таким чином, цим листом підтверджується потреба передачі транспортних (автомобільних) засобів для Збройних Сил України.

Враховуючи те, що Збройні сили України виконують спеціальні завдання по всій лінії фронту з метою знищення живої сили, бойової техніки і військових споруд противника, надання протидії наступу противника, відбиття його ударів та інше, тобто приймають безпосередню участь у бойових діях, суд вважає, що транспортний засіб, власником якого є обвинувачений ОСОБА_4 і який на даний час знаходиться під арештом, може бути використано Збройними Силами України для виконання своїх завдань.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що розгляд кримінального провадження на даний момент завершується, виходячи зі змісту клопотання обвинуваченого про скасування арешту автомобіля з метою його передачі для потреб Збройних сил України, принципу диспозитивності кримінального судочинства, суд приходить до переконання, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні майном немає, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.

З врахуваням наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки «Опель Кадет», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_4 , з подальшим вирішенням питання передачі цього транспортного засобу для потреб Збройних Сил України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, ч. 1 ст. 16, ст. 26, ст.ст. 170 - 174, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 жовтня 2020 року, в кримінальному провадженні № 0000211 від 12 серпня 2020 року на автомобіль марки «Опель Кадет», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 6 березня 2023 року о 17-й годині.

Суддя: ОСОБА_1