Справа № 573/146/23
Номер провадження 1-кп/573/49/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 02 січня 2023 року за №0000006, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно із ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У точно невстановлений день у листопаді 2022 року у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення двох мускусних качок з двору домоволодіння АДРЕСА_3 , які належали ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у другій половині листопада 2022 року, близько 17:30 год, з метою крадіжки чужого майна проник до двору домоволодіння АДРЕСА_3 , де таємно, в умовах воєнного стану, викрав одну мускусну качку вагою приблизно 5 кг. Другу качку він вирішив викрасти пізніше. З викраденою качкою ОСОБА_4 вийшов з двору і в цей же день продав її ОСОБА_6 .

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на викрадення двох качок, ОСОБА_4 , у точно невстановлений день та час, приблизно через тиждень після викрадення першої качки у вечірній час, проник до двору вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав одну мускусну качку вагою приблизно 5 кг. Викрадену качку ОСОБА_4 приніс за місцем свого проживання, де її вжив.

Загальна вартість викрадених двох качок, що належали потерпілому ОСОБА_5 , становить 1066 грн.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився у своїх корисливих цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що у 2022 році він допомагав ОСОБА_5 доглядати за його господарством, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , де і проживав. У серпні 2022 року він звідти пішов. Десь у листопаді 2022 року у нього не було грошей та продуктів харчування, тому вирішив викрасти у ОСОБА_5 двох качок, за якими раніше допомагав доглядати. У другій половині листопада 2022 року, у вечірній час, він без дозволу потерпілого зайшов у двір вказаного господарства, бо знав, що птахи знаходяться там. Узяв одну качку та поклав її у сумку, а другу вирішив викрасти пізніше. Викрадену качку він продав ОСОБА_7 за 100 грн. Гроші витратив на оплату послуг за світло та на продукти. Потім десь через тиждень теж у листопаді 2022 року він вирішив забрати другу качку. Зайшов у двір, впіймав качку та поклав її у мішок, який брав із собою, і вийшов з нею з господарства. Качку хотів знову продати ОСОБА_7 , але вона відмовилася, тому він приніс її додому і приготував для власного споживання.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з проникненням у сховище.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним злочин та попросив вибачення у потерпілого; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення; повне відшкодування потерпілому завданих збитків; відсутність тяжких наслідків.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачений хоча і вчинив тяжкий злочин, але йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання необхідно залишити обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 566,34 грн.

Речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 566 грн 34 коп.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя