Дата документу 01.02.2023 Справа № 334/5741/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/5741/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/449/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 1 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 21 серпня 2020 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку № 37 по вулиці Доватора в місті Запоріжжі, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс не менше одного удару кулаком своєї правої руки в ділянку обличчя, а саме: в область лівого ока останньому, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 синець на нижньому повіці лівого ока, який згідно висновків експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 965 від 25 серпня 2020 року та № 466/к від 11 вересня 2020 року, кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим через допущену невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України.

Під час апеляційного розгляду внаслідок неповноти та однобічності дослідження доказів судом першої інстанції просить повторно дослідити протокол огляду предмету від 03.09.2021 року та оптичний диск-DVD носій інформації з відеозаписом. Визнати недопустимими доказами, такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і основоположних свобод, передбачених п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, протокол огляду предмету від 03.09.2021 року та оптичний диск-DVD носій інформації з відеозаписом.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що органом досудового розслідування, а в подальшому судом першої інстанції необґрунтовано кваліфіковано його дії, як умисне легке тілесне ушкодження, і не враховано його показання, показання свідків, письмові докази у вигляді експертного висновку № 992 від 02.09.2020 року у тому, що саме ОСОБА_8 спровокував бійку, наніс йому тілесні ушкодження, спричинив йому матеріальну шкоду, моральну шкоду йому, його дружині та його неповнолітньому (на час події) сину своїми незаконними діями, оскільки саме через те, що ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що його собака середньоазійська вівчарка (або алабай) здійснила на вулиці біля будинку напад на його дружину та сина. Це поясняли під час судового слідства очевидці подій. Він не мав намір сваритися із сусідом, тим паче вчиняти бійку, а прийшов до ОСОБА_8 з метою пояснити ситуацію, яка виникала не вперше. Метою його розмови з ОСОБА_8 було бажання пояснити те, що його дружина дуже страждає через сильний страх перед великим собакою, який кидався на неї та на сина в її присутності і щоб в подальшому власник собаки слідкував за своєї собакою, а його сім`я була в безпеці. Однак, коли він підійшов до двору ОСОБА_8 його образила дружина та донька потерпілого, а собака порвала одяг. Дружина та донька розірвали йому мочку вуха, розбили губу, а ОСОБА_8 набив синець на обличчі. При цьому, це відбувалося в присутності свідків, що ще більше поставило його у принизливий стан. Суд першої інстанції надав оцінку тільки показанням потерпілого, його дружини, доньки та сусіда ОСОБА_9 , які взагалі не визнали напад собаки та приниження його та нанесення йому тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції необґрунтовано критично оцінив докази сторони захисту і не прийняв показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оцінки їх показанням у вироку зовсім не надав. Суд взагалі не взяв до уваги його пояснення про те, що він захищав родину та себе від джерела підвищеної небезпеки, а саме від нападу собаки бійцівської породи. Судом проігноровано у вироку висновок експерта про наявність у нього тілесних ушкоджень, що він надавав, та наявність його заяви у Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області про злочин відносно ОСОБА_8 (кримінальне провадження № 0000272 від 22.08.2020 року).

Суд взагалі не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що він телефонував 20.08.2020 року сусіду ОСОБА_8 приблизно о 20-00 годині, щоб він завів собаку до подвір`я, тому що його собака породи «Алабай» вийшла на вулицю та здійснила напад на жінку та молодого хлопця. Саме він зняв відео нападу собаки на жінку та хлопця і це він зробив до його приходу.

Також суд взагалі не взяв до уваги, що після того, як потерпілий ОСОБА_8 звернувся до поліції, він бажав та намагався примиритися, про що він зазначав в суді під час надання суду пояснень.

Крім того, стверджує, що суд не вирішив клопотання про визнання недопустимими доказами протокол огляду предмету від 03.09.2021 року та оптичний диск-DVD носій інформації з відеозаписом.

19 грудня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про обґрунтованість заявленого клопотання та відсутність заборон для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_13 , будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились. При цьому, від захисника адвоката ОСОБА_13 надійшло клопотання про розгляд провадження без участі сторони захисту, клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності підтримують та просять його задовольнити. З урахуванням наявності вказаного клопотання, а також відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд згідно ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , про що не заперечував прокурор.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_14 надали суду заяву, в якій просять апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 розглядати без їхньої участі та залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Враховуючи, що потерпіла сторона належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду та наявність заяви від потерпілого та його представника про розгляд справи за їх відсутності, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_14 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Вирішуючи заявлене у письмовому вигляді клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 49 КК України регламентує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

При цьому, положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і, в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Одночасно слід відмітити, що вирішення питання, пов`язаного із положеннями ст. 49 КК України не залежить від відношення обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Судова колегія зауважує на вимозі, передбаченій ч. 4 ст. 286 КПК України щодо невідкладного розгляду заявленого стороною захисту клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України.

З приводу суті заявленого стороною захисту клопотання, апеляційна інстанція знаходить його обґрунтованим.

Так, пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к (провадження № 51-3094км20), звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, 21 серпня 2020 року, за який передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або у виді громадських робіт на строк до двохсот годин, або у виді виправних робіт на строк до одного року.

За класифікацією дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків (ч.2 ст. 12 КК України).

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад два роки з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального проступку (п.1 ч.1 ст. 49 КК України).

Передбачений законом строк для притягнення особи до кримінальної відповідальності минув ще на час надходження даного кримінального провадження до апеляційного суду (31.08.2022 року).

Протягом встановленого строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності не переривалися та закінчились.

При цьому, обставини відсутності нових кримінальних правопорушень та відсутність даних щодо ухилення обвинуваченого від слідства або суду у рамках даного кримінального провадження не заперечувались прокурором.

З огляду на зміст апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне відмітити, що закон не ставить звільнення від кримінальної відповідальності в залежність від визнання або невизнання обвинуваченим провини.

За змістом ст.ст. 284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20) дотримання умов, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Аналогічна правова позиція зазначена й у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18 (провадження № 51-5289км19).

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, оскільки обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4