Справа № 135/694/21
Провадження № 1-кп/135/32/23
У Х В А Л А

іменем України

20.01.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000214 від 31 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_8 , обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , захисники обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000214 від 31.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 12.12.2022 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 14.12.2022.

І. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

Обґрунтування клопотання прокурора.

18.01.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою передачі у місця позбавлення волі особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, вчиненому організованою групою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2021 відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Надалі строк дії обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє до 05.02.2023.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, молодий вік обвинуваченого, до моменту затримання постійного місця роботи та проживання не мав, стійкі соціальні зв`язки, що мали б позитивний стримуючий вплив на поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні, раніше судимий, існують підстави вважати, що є необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: переховуватись від суду та органів досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) так як ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість інкримінованого йому злочину та міру покарання, яка може бути до нього застосованою у випадку визнання його винним вироком суду, а також відсутність будь-яких стримуючих факторів соціального характеру таких як родина, постійне місце роботи чи місце проживання; незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може вживати заходів до спонукання інших обвинувачених у кримінальному провадженні до надання суду узгоджених неправдивих свідчень щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки свідки ще безпосередньо не допитані судом; можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене вище, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним вище ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні, відсутність соціально стримуючих факторів. Тому у даному конкретному випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільними і саме продовження тримання під вартою може запобігти зазначеним у клопотання ризикам.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 підтримав та просив його задовольнити. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні не зменшилися, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Позиція сторони захисту в суді

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. Окрім того обвинувачений просив зменшити розмір застави, визначеної ухвалою слідчого судді.

ІІ. Установлені судом обставини, положення закону, яким суд керувався та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо клопотання прокурора

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом установлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2021 по справі №127/8438/21 застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах досудового розслідування, строком 60 (шістдесят) днів до 23:30 години 29 травня 2021 року, з одночасним визначенням застави в сумі 181 600 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот сорок) гривень.

Надалі строк дії обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2022 строк дії запобіжного заходу продовжено до 05.02.2023.

Як вбачається з ухвал суду, підставами для їх постановлення було встановлення судом існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, таких як: (1) ризик переховування від суду; (2) ризик незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків та (3) ризик вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

З огляду на зазначене вище, суду належать вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

(1) Ризик переховування від суду.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, а також відсутність будь-яких стримуючих факторів соціального характеру-таких як постійне місце роботи чи місце проживання.

До того ж, що є важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, а свідки не допитувалися, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_6 на свідків, останні можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд зауважує також, що для здійснення тиску на свідків, наприклад того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, вчинить дії, покликані на примушення свідка до зміни показань або до відмови від їх надання.

Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд переконаний, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застерігатиме обвинуваченого від незаконного впливу на свідків.

Ризик можливого впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на інших обвинувачених у кримінальному провадженні та можливість узгодження між ними показань підтверджується спільною зацікавленістю у цьому, а тому обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може вживати заходів до спонукання інших обвинувачених у кримінальному провадженні до надання суду узгоджених неправдивих свідчень щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

(3) Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив новий особливо тяжкий злочин.

ІІІ. Позиція суду.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов наступних висновків.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені у попередніх розділах ухвали, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 ймовірно може: (1) переховуватись від суду; (2) незаконно впливати на інших обвинувачених і свідків; (3) вчинити інше кримінальне правопорушення. Тобто, прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Суд також враховує наступні обставини, а саме: кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, з його слів одруженого, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, не має постійного місця реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею (п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК).

Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

З огляду на це, суд дійшов висновку, що обвинуваченому все ж таки варто визначити розмір застави. Проте, розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_6 повинен у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Тому, на переконання суду, розмір застави в сумі 181 600 грн, визначений ухвалою Вінницького міського суду від 05 грудня 2022 року слід залишити без змін, як такий, що забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 грн. Але, оскільки цією ухвалою суд не змінює розмір застави, а лише продовжує строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави має залишатися таким, що визначений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 02 квітня 2021 року. Тобто, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», що становить 181 600 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот сорок) гривень (2270х80=181 600).

Залишаючи незмінним розмір застави, суд враховував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, існування яких суд встановив у цій ухвалі.

Суд також вважає, що з урахуванням майнового стану обвинуваченого, зазначеного у цій ухвалі, визначений судом розмір застави не буде завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК).

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням ризиків кримінального провадження таких як переховування від суду, незаконного впливу на обвинувачених та свідків, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та (або) роботи; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та зі свідками, зазначеними в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування; здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_6 . Про інше стороною захисту не зазначено.

Отже, підсумовуючи усе викладене вище, суд, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Інші питання.

Під час розгляду клопотання, обвинувачений та захисник наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Тому, суд виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 березня 2023 року (включно).

Розмір застави в сумі 181 600 грн (сто вісімдесят одна тисяча шістсот гривень) визначений ухвалою Вінницького міського суду від 05.12.2022 залишити без змін.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави обвинуваченим чи іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання чи роботи;

- утриматися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_6 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді