Справа № 361/1315/20
Провадження № 1-кп/361/231/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.23 Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001025 від 27.12.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця селища міського типу Велика Димерка, Броварського району, Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утримані трьох малолітніх дітей 2011, 2012 та 2016 років народження, офіційно працевлаштований - водій ТОВ "КАРАВТО", з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2019 року, близько 17 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-benz Actrol 1831L» реєстраційний номер НОМЕР_1 під час руху на 19 км. + 100 м. автодороги сполученням ПСО м. Києва, неподалік с. Княжичі Броварського району Київської області, в правій смузі для руху в напрямку до міста Бориспіль Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу та місце його розташування в межах проїзної частини дороги, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не дотримався безпечної дистанції до попутного транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «Fiat Albea» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у правій смузі руху в напрямку до міста Бориспіль Київської області, в подальшому автомобіль «Fiat Albea», відкинуло в перед та він допустив зіткнення із автомобілем «Маn 12.224» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Fiat Albea», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02/648 від 27.01.2020 встановлено, що смерть ОСОБА_9 , настала від закритої травми грудної клітини у вигляді численних переломів ребер з пошкодженням серця та розвитком крововтрати, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Грубе порушення ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 б), 13.1 ПДР України, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, винуватим у обвинуваченні визнав себе повністю, розкаявся, детально розповів про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений ОСОБА_4 дав покази, згідно з якими, він 26 грудня 2019 року, близько 17 години 40 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-benz Actrol 1831L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він взяв на роботі для власних потреб, під час руху на 19 км. + 100 м. автодороги сполученням ПСО м. Києва, неподалік с. Княжичі Броварського району Київської області не був уважним, і не побачив "стопи" транспортоного засобу «Fiat Albea» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався попереду у правій смузі руху в напрямку до міста Бориспіль Київської області і гальмував. Внаслідок неуважності, як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 він порушив, порушуючи п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з авто «Fiat Albea» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після зіткнення авто «Fiat Albea» реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло під транспортний засіб, що рухався попереду, а саме «Маn 12.224» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Обвинувачений вказав, що викликав швидку і поліцію. Місце ДТП не залишив, надавав допомогу, вживав всіх заходів можливих на той час для врятування потерпілих, однак, як повідомив ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_9 не проявляла ознаків життя. Шкодує про скоєне, розкаюється. Вказав, що добровільно відшкодовував шкоду потерпілим, шляхом перерахунку коштів поштовим відправленням.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, судовим розглядом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за вчинення якого він підлягає покаранню.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкриттю злочину, що полягає і добровільності наданих показів, посткримінальну поведінку обвинуваченого та його ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення,

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Оскільки санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає кумулятивну санкцію, якою визначено наявність як основного, так і додаткового виду покарання, тобто застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тому питання про доцільність його призначення вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, також, враховує тяжкість скоєного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується, як тяжкий злочин, вчинений з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину у скоєному визнав повністю, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований - водієм, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, 2011, 2012, 2016 р.н., а також, думку прокурора, потерпілих, щодо виду та міри покарання, і вважає, що обвинуваченій має бути призначене покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Поряд з цим, на підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк - 5 років у межах санкції кримінального закону за яким визнав його винуватим.

Разом із тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що злочин ним вчинено вперше, наявність пом`якшуючих обставини, неповнолітніх дітей на утриманні, суд вважає за можливе, з метою досягнення цілей покарання та його виправлення, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи покарання, суд бере до уваги позицію прокурора, який просив призначити покарання в межах санкції статті з подальшим звільненням від відбування покарання, та приймає до уваги думку потерпілих, які підтримали позицію прокурора в судовому засіданні.

Крім того, враховуючи, що в результаті дій обвинуваченого спричинено смерть потерпілому, також враховуючи думку прокурора, з якою погодились потерпілі, суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у межах визначених санкцією ч. 2 ст.286 КК України строком на два роки.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

На підставі ст. 174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/365/20 та справі 761/366/20.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року у справі 761/365/20, на автомобіль марки «Fiat Albea» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року у справі 761/366/20, на автомобіль марки «Mercedes-benz Actrol 1831L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_11 .

Речовий доказ:

- автомобіль марки "MAN 12.224", реєстраційний номер НОМЕР_3 , що повернутий ОСОБА_12 на відповідальне зберігання - залишити в розпорядженні власника.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави:

- витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок №12-1/53 від 20.02.2020) вартістю 1570 гривень 10 копійок;

- витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок №12-1/48 від 12.02.2020) вартістю 1570 гривень 10 копійок;

- витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок №12-1/42 від 17.02.2020) вартістю 1570 гривень 10 копійок;

- витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок №12-1/43 від 17.02.2020) вартістю 1570 гривень 10 копійок;

- витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин та механізму дорожньо- транспортних пригод» (висновок №12-1/390 від 20.02.2020) вартістю 1256, гривень 8 копійок.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1