Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 год. 26 січня 2022 року включно,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що у провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0002668 від 28 листопада 2022 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.11.2022 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебував в магазині «Санді», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 60.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону торгівельної марки «Хіаоті» моделі «Redmi Note 11» об`ємом пам`яті на 4 GB RAM 128 GB ROM IMEL1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, підійшов до касового відділення та шляхом вільного доступу дістав з нижнього стелажу для речей мобільний телефон торгівельної марки «Хіаоті» моделі «Redmi Note 11» об`ємом пам`яті на 4 GB RAM 128 GB ROM IMEL 1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , вартістю 9200 гривень, заховавши його під жіночу сумку, яку в подальшому заклав під правий пах та покинув приміщення магазину, таким чином викравши його.

В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 9 200 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

З метою запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, обчислюючи строк тримання під вартою з 13 год. 00 хв. 28 листопада 2022 року.Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 49 620 грн., покладено обов`язки у разі внесення застави

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що наявність вагомих доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, а також враховуючи його вік та стан здоров`я, майновий стан та репутацію підозрюваного, наявність судимостей, ризик повторення протиправної поведінки, приводить до висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не зможе забезпечити запобігання ризикам, наведеним у клопотанні та визначеним КПК України, зокрема, у п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року щодо обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

Зазначає, що слідчий суддя не звернув увагу на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам п.п.3,5 ч.1 ст.184 КПК України.

Вказує, що в клопотанні слідчого не викладені жодні обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених в клопотанні, та не навів жодного доказу, що обґрунтовано підтверджує їх наявність, тобто такі твердження слідчого гуртуються на припущеннях.

Посилається на те, що слідчий суддя під час розгляду вказаного клопотання порушив вимоги п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України про необхідність встановлення того, що подані слідчим та прокурором докази підтверджують обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Вказує, що органом досудового розслідування в судовому засіданні не доведено наявність ризиків зазначених в клопотанні, які б давали слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, ухилятися від виконання процесуальних рішень, впливати на потерпілих, свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя жодним чином не обґрунтував та не виклав в оскаржуваній ухвалі обставин, які свідчать про наявність вказаних ризиків, та не навів жодного доказу на підтвердження їх існування.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя дійшов до висновку, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, де розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Слідчий суддя зокрема обґрунтовано послався на те, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 був затриманий не на місці вчинення злочину, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення майнових злочинів, до судів скеровано понад десяток обвинувальних актів відносно останнього, офіційно не працює та не має постійного доходу, та під загрозою призначеного судом покарання у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, може переховуватися від органів слідства та суду та вчинити інше кримінального правопорушення.

Доводи захисника в цій частині є неспроможними.

На думку колегії суддів, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, відсутність міцних соціальних зв`язків, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про підвищену суспільну небезпечність його особи, існування не абстрактних, а конкретних ризиків можливості вчинення ним кримінальних правопорушень, та переховуванням від суду, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на наявність у підозрюваного постійного місця проживання та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його процесуальну поведінку, висновків суду не спростовують.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Слідчий суддя повно, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, наявність значногї кількості інших кримінальних проваджень на розгляді суду, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 год. 26 січня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: