Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 511/1449/21

Номер провадження: 1-кп/511/31/23

13 березня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000005 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.03.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будеї Кодимського району, Одеської області, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушеннчя ( злочину ) , передбаченого ч.2 ст.384 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому , що в травні 2019 року, більш точного часу слідством встановити не надалося, у нього виник злочинний намір, спрямований на дачу завідомо неправдивих показів, для штучного створення доказів стороні захисту, шляхом дачі показань під час допиту його в якості свідка в судовому засіданні по справі № 505/3577/18 по матеріалам кримінального провадження №0000570 від 02.05.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч.2 ст. 115 КК України, у умисному вбивстві ОСОБА_8 , вчиненого з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на штучне створення доказів стороні захисту, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_4 22 травня 2019 року в денний час, перебуваючи у залі судових засідань № 3, який розташований у приміщенні Роздільнянського районного суду Одеської області, за адресою: м. Роздільна, вулиця Європейська, 37-А, під час розгляду по справі № 505/3577/18, в якості свідка склавши присягу свідка та ознайомившись про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, надав суду завідомо неправдиві покази в якості свідка, а саме про те, шо 01.05.2018 року в період часу з 21:30 по 23:00 години особисто бачив обвинучаченого у навмисному вбивстві ОСОБА_9 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 під час чергування з ними на ставку в АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, як введення в оману суду, тобто завідомо неправдиві показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів стороні захисту у особливо тяжкому злочині.

Відповідно до вимог ст.2 КК України - підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, притаманних даному, конкретному злочину, описаному в диспозиції особливої частини КК.

У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, згідно ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд відповідно до статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з тим, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Цим правом сторони скористались сповна, надавши на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та прийшов до висновку про відсутність як доказів вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочині, так і відсутності в його діях складу цього злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст.384 КК України не визнав повністю, та пояснив суду , що він дійсно бачив ОСОБА_7 на ставку після 21 години 30 хвилин 01 травня 2018 року на березі Косівського водосховища ( ставка ) , саме після 21 год. 30 хвилин. Провів інструктаж з рибаками , дав відповідні вказівки і через деякий час, близько 23 години поїхав. Підтвердив раніше надані 22.05.2019 року в судовому засіданні Роздільнянського райсуду Одеської області покази.

Свідок ОСОБА_11 допитаний в суді підтвердив раніше надані в судовому засіданні покази ( які покладені в обгрунтування вироку , який набрав законної сили ) і підтвердив , що 01.05.2018 року ОСОБА_7 приходив до нього додому два рази , в обідню пору і у вечірню пору. В вечірню пору ОСОБА_12 прийшов о 19 годині , а може і пізніше , ( точно сказати не може ) де вони випивали , сиділи на кухні , розмовляли , виходили на перекур ,з ними трішки горілки випила і ОСОБА_13 .А потім ввечері 01.05.2018 року , коли на дворі було ще не темно , смеркалось ОСОБА_7 пішов до ОСОБА_14 , а він пішов за ОСОБА_15 слідом , але почувши крики ОСОБА_14 з хати повернувся додому і ліг спати. В годину коли йшли до ОСОБА_14 , то вже сонця не було , смеркалось , але було ще світловато. Назвати точно час не може.

Свідок ОСОБА_13 допитана в суді підтвердила раніше надані покази в судовому засіданні , які покладені у обгрунтування вироку , та пояснила суду , що ОСОБА_7 , якого вона раніше не знала , був у них вдома 01.05.2018 року ввечері близько 19 години , приходив до ОСОБА_11 ( її співмешканця ). Час точно сказати не може . Вона, випила з ними трішки горілки і пішла спати , а вони залишилися в кухні далі пити. В хаті , світло не включала , працював телевізор, вікна були прикриті хвіранками , а тому в хаті було темновато.

На підтвердження обставин вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, стороною обвинувачення були надані письмові докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

- витяг з кримінального провадження №0000005 , відповідно до якого за фактом надання завідомо неправдивих показів ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000570 по обвинуваченню ОСОБА_7 за п.6 ч.2 ст.115 КК України ,30.03.2021 року внесені відомості в ЄРДР про вчинення злочину за ч.2 ст.384 КК України (а.к.п.60);

-рапорт прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_16 від 30.03.2021 року , відповідно до якого останній зазначив, що при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000570 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вбивстві ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 4.2 ст. 115 КК України, 22.05.2019 в приміщенні Роздільнянського районного суду у судовому засіданняі при допиті в якості свідка ОСОБА_4 після встановлення анкетних даних, попередження про кримінальну відповідальність за ст. 383 та ст. 384 КК України повідомив, що ввечері 01.05.2018року після 21 год.30 хвилин він приїхав до Косівського водосховища з метою проведення інструктажу при чергуванні на водосховищі членам ГОРЛ «Оберіг». Крім інших членів громадської організації також був присутній ОСОБА_10 разом зі своїм сином ОСОБА_17 , який був до ранку 02.05.2018 разом з іншими членами ГОРЛ «Оберіг» на водосховищі. Вироком Роздільнянського районного суду від 12.10.2020 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, при цьому, покази ОСОБА_4 , суд не прийняв до уваги так , як вони викликають сумнів у їх достовірності. Враховуючи викладене , прокурор Подільльської окружної прокуратури ОСОБА_16 вважає, що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 384 КК України, у зв`язку з чим, просить дозволу внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.к.п.61)

- телеграма №2635 від 31.03.2021 року відповідно до якої 31.03.2021 року о 16:50 через секретаря вх.1809 від 31.03.2021 року з Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження №00005 розпочате 30.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України за фактом надання завідомо неправдивих показів гр. ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000570 по обвинуваченню гр. ОСОБА_7 за п.6 ч.2 ст.115 КК України (а.к.62)

- рапорт прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_16 від 30.03.2021 року, відповідно до якого останній зазначив, що при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000570 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч.2 ст. 115 КК України, при допиті свідків , у томі числі ОСОБА_4 повідомив, що користується мобільним телефоном № НОМЕР_1 . (а.к.п.63-65);

- копію ухвали слідчого судді Розільнянського районного суду Одеської області від 20.04.2022 року по справі №511/740/21, провадження №1кс/511/295/21 про задоволення клопотання слідчого СВ про надання тимчасового доступу до речей і документів, а саме до інформації по номеру телефону № НОМЕР_2 (а.к.п.68-69);

- протокол про тимчасовий доступ до речей і документів від 28.04.2021 року , згідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.04.2022 року №511/740/21 з ПРАТ «ВФ Україна» було вилучено інформацію про телефоні дзвінки з мобільного телефону НОМЕР_3 (а.к.п.70-72 з описом речей і окументів , які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді на а.к.п.73);

- протокол огляду від 21.05.2021 року відповідно до якого слідчим СВ Роздільнянському РВП ГУГП в Одеській області безпосередньо у службовому приміщенні було досліджено на цифровому оптичному компакт диску , а.саме: файл типу Microsoft Excel з назвою « 08283-3 », об`ємом 1075 Кб, в якому міститься інформація по абонентському номеру НОМЕР_3 , в ході чого встановлено: щодо абонентського номеру: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 . Абонентський номер в період з 01.04.2018 по 01.09.2018 використовувався в мобільних пристроях (телефонних апаратах) з ІМЕІ: - НОМЕР_4 ; В період з 01.05.2018 по 02.05.2018 встановлено, що абонентський номер перебував в зоні дії базових станцій ПрАТ «ВФ Україна», зокрема: - 01.05.2018 з 09:56 години по 01:55 години 02.05.2021 перебував в зоні дії станцій, що розташовані: АДРЕСА_2 (вежа РТПЦ)( а.к.п.74-75);

- постанова слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 21.05.2021 року про визнання предмету речовим доказом, відповідно до якого цифровий оптичний компакт диск DVD-R об`ємом пам`яті 4.7 гб. від 23.04.2021р., GD-21-04008/ki. на якому міститься інформація про телефонні дзвінки з мобільного терміналу НОМЕР_3 у період часу з 00:00 год. 01.04.2018 року по 00:00 год. 01.09.2018 року речовим доказом та залучити його до матеріалів кримінального провадження №000005 від 30.03.2021 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України (а.к.п.76-77 з диском на а.к.п.78);

- протокол про тимчасовий доступ до речей і документів від 24.05.2021 року , згідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2022 року було отримано доступ до матеріалів справи №505/3577/18 та копію журналу та запису судового засідання від 22.05.2019 року, копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року, копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року , копія розписки ОСОБА_4 (а.к.п.82-83 з описом речей і документів , які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді на а.к.п.84);

- протокол огляду від 24.05.2021 року відповідно до якого у службовому приміщенні Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області було оглянуто цифровий оптичний компакт диск DVD-R об`ємом пам`яті 4.7 гб. з позначкою «22.05.2019 № 505/3577/18» з записов судового засідання від 22.05.2019; копію журналу судового засідання від 22.05.2019 копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року; копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року; копію розписки ОСОБА_4 ; копію паспорта ОСОБА_4 (а.к.п.85-86);

- постанова слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 від 24.05.2022 року про визнання речовими доказами по справі цифровий оптичний компакт диск DVD-R об`ємом пам`яті 4.7 гб. з позначкою «22.05.2019 № 505/3577/18» з записом судового засідання від 22.05.2019; копію журналу судового засідання від 22.05.2019 копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року; копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року; - копію розписки ОСОБА_4 ; копію паспорта ОСОБА_4 (а.к.п.87-88 з диском запису судового засіданні від 22.05.2019 року на а.к.п. 89);

-копія розписки ОСОБА_4 від 22.05.2019 року про попередження останнього про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдиве показання, за відмову від давання показань та приведення ОСОБА_4 до присяги свідка. (а.к.п.49)

-копія вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року стосовно ОСОБА_7 , якого було визнано винним та засуджено за п.6 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна. Відповідно до змісту данного вироку зазначено що , суд не приймає до уваги пояснення всіх свідків захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які надавали покази ідентичного змісту в частині знаходження обвинуваченого у час вбивства в с. Коси в групі рибалок на чергуванні, з огляду на наступне. Так, вказані свідчення свідки розповідали по спливу майже півтора-два роки, при цьому беззаперечно та без зупинок та вагань вказуючи день та час вказаних подій за участю ОСОБА_7 , але плуталися з приводу подій, які передували 01.05.2018р. та потім; при цьому не пояснивши чому після затримання обвинуваченого та його тривалого перебування під вартою, достеменно знаючи про його невинуватість, жодний зі свідків не прийшли до відділу поліції та не повідомили про відомі їм факти, а всі надали покази тільки під час судового розгляду. При цьому навіть батько обвинуваченого пояснював вказане тим, що він не розповідав по наявне алібі сина, оскільки чекав поки його викличуть до поліції, що взагалі є незрозумілим. Також, суд вважає, що навіть сам обвинувачений не був позбавлений можливості самостійно письмово повідомити про наявне в нього алібі під час досудового розслідування шляхом відповідних письмових звернень, навіть не зважаючи на той факт, що він нібито усно про це вказував слідчому, а його покази ніхто не фіксував. Окрім того, всі покази в частині перебування обвинуваченого на водоймі чітко узгоджені між собою, а на інші запитання в частині хто та коли дізнався про вбивство; хто, де та при яких обставинах повідомив Подручним про вбивство - покази вищевказаних свідків захисту мають протиріччя як і по часу так і по місцезнаходженню певних осіб, що викликає сумніви у суду. Зазначений вирок Роздільнянського районного суду набрав законної сили 09.12.2021 року (а.к.п.104-125); Ухвала Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року на скаргу захисника ОСОБА_26 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року у кримінальному провадженні №0000570 від 02.05.2018 року, було залишено без задоводення. ( а.к.п.126-132) ;

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню та становлять предмет доказування, передбачені як процесуальні джерела доказів у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Однак, аналіз досліджених доказів з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження того, що обвинуваченим ОСОБА_4 при надані ним показів в якості свідка, в судовому засіданні 22.05.2019 року, вчинені дії за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України.

До такого висновку суд приходить з наступних міркувань.

Диспозиція ч.2 ст.384 КК України передбачає відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого під час провадження досудового розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 384 КК характеризується активною поведінкою - діями, які виявляються зокрема, в неправдивих показаннях свідка.

За статтею 384 КК встановлено відповідальність за злочин із формальним складом, який визнається закінченим із моменту вчинення будь-якої із зазначених дій.

Відповідальність за ст. 384 КК настає, якщо показання є неправдивими, тобто такими, які повністю або хоча б частково не відповідають дійсності.

Показання (ст. 95 КПК) свідка (ст. 65 КПК) є неправдивими (лжесвідчення), якщо полягають у повідомленні недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для відповідного провадження.

Злочин може бути вчинений лише шляхом активної поведінки - дії, бо для його об`єктивної сторони необхідно, щоб свідок у своїх показаннях діяв певним чином, тобто повідомляв неправдиві відомості, які стосуються тих чи інших обставин здійснюваного провадження.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є певна обстановка його вчинення, оскільки передбачені в ст. 384 КК дії мають бути здійснені лише при провадженні дізнання, досудового слідства, судового чи виконавчого провадження або здійсненні розслідування тимчасовою слідчою комісією ВРУ (ст. 89 Конституції України).

Відповідальність за ст. 384 КК настає лише за умови, якщо свідка було попередньо попереджено про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань (статті 67, 224 КПК).

Аналізуючи висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.384 КК України, суд вважає його неконкретним, оскільки, в ньому взагалі не зазначено в чому полягають завідомо неправдиві показання, надані ОСОБА_4 з огляду на таке.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 знаходячись під присягою свідка, суду заявив, що 01.05.2018 року в період часу з 21:30 по 23:00 години особисто бачив обвинучаченого у навмисному вбивстві ОСОБА_9 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 під час чергування з ними на ставку в АДРЕСА_1 , що суперечить обставинам справи, оскільки саме в цей час ОСОБА_27 перебував в с. Глибочок Подільського району Одеської області і не мав реальної можливості одночасно перебувати в двох місцях. Разом з цим, згідно вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року, що вступив в законну силу 20.04.2021 року, покази свідка судом не були прийняті у зв`язку з його зацікавленістю та відсутністю безсторонності.

Однак, відтворивши диск з відеофіксацією судового засідання від 22.05.2019 року, в якому було проведено допит свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що в ході його допиту як свідка по справі ОСОБА_7 та протягом всього судового розгляду справи в якій ОСОБА_4 є обвинуваченим, останній послідовно і логічно надавав показання з приводу обставин його особистого перебування 01 травня 2018 року на ставку в с.Коси Подільського району Одеської області після 21 години 30 хвилин. ( Час 21 год 30 хвидин було уточнено ОСОБА_4 після питання адвоката ОСОБА_28 « це було в 21 годину « ) , ОСОБА_4 відповів « 21 год. 30 хвилин) , розповідав, що разом із ним в той же час й на тому ж місці, перебували і інші особи, в тому числі й Подручний ОСОБА_29 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 наполягав на тому, що при допиті його в якості свідка по справі ОСОБА_7 , він не створював останньому алібі, а розповідав, що бачив ОСОБА_7 з його батьком після 21 години 30 хвилин.

Також, в ході судового розгляду, обвинувачений звернув увагу суду на те, що с. Коси, де знаходиться ставок, на якому відбувалось чергування, та с. Глибочок, в якому убили ОСОБА_14 , знаходяться в одному районі, на відстані одне від одного приблизно не більш 3-х км., при цьому підтвердив, що колегії суддів, він розповідав, що Подручного ОСОБА_29 бачив після 21 години 30 хвилин.

Отже провівши аналіз наданих ОСОБА_4 показів в якості свідка та в якості обвинуваченого, суд дійшов до переконання, що такі ж самі, логічні й послідовні покази, ОСОБА_4 надавав при його допиті в якості свідка, що вбачається з відтвореного в судовому засіданні диском с видео фіксації судового засідання від 22.05.2019 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 ,

Таким чином, суд вважає, що формулювання обвинувачення в тому, що « ОСОБА_4 знаходячись під присягою свідка, суду заявив, що обвинувачений у навмисному вбивстві ОСОБА_27 01.05.2018 року з 21 години 30 хвилин чергував на ставку в с. Коси Подільського району Одеської області, що суперечить обставинам справи, оскільки саме в цей час ОСОБА_27 перебував в с. Глибочок Подільського району Одеської області і не мав реальної можливості одночасно перебувати в двох місцях» в частині наданні ним неправдивих показів та створенні алібі ОСОБА_7 , не знайшло свого підтвердження.

Так, з показань ОСОБА_4 судом встановлено , що він дійсно знаходився в с.Коси на ставку 01 травня 2018 року, після 21 години 30 хвилин разом з іншими особами, серед яких був також і Подручний ОСОБА_29 . Постійно бачити ОСОБА_7 . Не міг , оскільки той відлучався та повертався .

Суд констатує , що з показань свідка ОСОБА_11 наданих раніше в суді (Див. вирок суду Т.1 а.к. 106 ) досліджених в судовому засіданні встановлено час , коли ОСОБА_12 зайшов на подвір,я покійної ОСОБА_14 - це смеркалося , тобто починалися сутінки , ще не було темно , ще не настала ніч. Судом встановлено , що тривалість дня в Одеській області 01.05.2018 року - початок дня 5 годин 44 хвилини (схід сонця ) - закінчення 20 годин 06 хвилин ( це захід сонця ) , це початок настання цивільних сутінок і далі настає ніч за півгодини від заходу сонця. Цей факт є загальновідомим у вільному доступі і доказуванню не підлягає.

Початок вчинення злочину по часу стосовно покійної ОСОБА_14 розпочато ще в відносно світлий час доби ( зі слів свідка ОСОБА_11 смеркалося ) після 20 годин 06 хвилин і чуть пізніше , а тому часу для вчинення злочину особою визнаною винуватою за вироком Роздільнянського районного суду від 12.10.2020 року , а далі для залишення місця вчинення злочину і забезпечення собі алібі у ОСОБА_7 було більше часу чим достатньо , в залежності від способу його пересування .

Суд прийшов до висновку , що з показань свідків (Див. матеріали крим, провадження - вироку , досліджених в судовому засіданні ) встановлено , що ОСОБА_7 намагався весь час бути на очах у оточуючих на ставку , тим більше , що ніхто зі свідків фактично постійно не фіксував його місце перебування ( наявність ) або відсутність на ставку. Періодично бачили , суд підкреслює саме періодично , але ніхто не підтвердив точно і безкомпромісно , що ОСОБА_7 бачив весь час в період часу з 20 години 01.05.2018 року. Саме свідок ОСОБА_11 даючи показання вказав час знаходження ОСОБА_7 в селі Глибочок - це час коли смеркалось ( в цей час він був у ОСОБА_11 в селі Глибочок і пішов до двору ОСОБА_14 , щоб вчинити злочин ) . А далі знову його поява на ставку с. Коси , враховуючи те , що можна швидко подолати невелику відстань від села Глибочок ( місця вчинення злочину ) до місця дислокації рибаків . Таким чином ОСОБА_7 сам собі створював алібі , як до вчинення злочину , так і після. Пояснення ОСОБА_4 є такими , що відповідають дійсності .

Суд констатує, що пояснення свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_13 щодо перебування ОСОБА_7 в будинку ОСОБА_13 ніким не спростовані і покладені в обгрунтування вироку, тобто фактично в ироком встановлено точний час вчинення злочину.

Вивчивши особу обвинуваченого ОСОБА_4 який своєї вини у наданні завідомо неправдивих показах та створенні алібі, не визнав, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також враховуючи соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену в досудовій доповіді Подільського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації в Одеській області» (а.с.56-59) , -

Суд вважає, що ОСОБА_4 , будучи під присягою свідка та повністю розуміючи наслідки кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, не міг створювати алібі ОСОБА_7 та щось вигадувати , а розповідав лише тільки ті обставини, свідком яких він був , після 21 години 30 хвилин 01.05.2018 року.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, п.150, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ч. ч. 1 і 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

По даному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. На підставі викладеного, керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 376, 392, 393 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 384 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, зберігати в матеріалах справи.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1