Дата документу 06.04.2023 Справа№ 335/2242/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2242/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/125/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладені на нього такі обов`язки (на строк не більше двох місяців): не відлучатися із м.Запоріжжя за місцем реєстрації без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_10 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

ОСОБА_6 звільнено з-під варти в залі суду негайно, зараховано щодо останнього в строк відбування покарання строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - з 05 січня 2021 року по 13 квітня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на проведення експертиз у сумі 980,70 грн, 653,80 грн, 326,88 грн, 7680,31 грн, а разом на загальну суму 9641,69 грн.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В цій частині суд ніяким чином не мотивував свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 , а лише перелічив дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 04 січня 2021 року приблизно о 06:00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, зайшов до службового кабінету №6 КУ "Обласний центр медико-соціальної експертизи", яка розташована по вул.Миру буд.1 у м.Запоріжжя. При цьому, з метою реалізації свого злочинного умислу, взяв із собою заздалегідь підготовлений предмет схожий на ніж, а також вдягнув на обличчя медичну маску. Після чого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ОСОБА_6 , тримаючи предмет схожий на ніж у правій руці, зайшов до службового кабінету №6 та підійшов до ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась на своєму робочому місці і наказав мовчати та віддати йому гроші, які знаходились у неї у гаманці. Після чого, потепліла взяла до рук свою сумку, з якої дістала грошові кошти в сумі приблизно 300 грн (купюрами 50 грн, 20 грн, 10 грн та 5 грн), 10 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ, в перерахунку на Українську гривню складає 349 грн, та 1 долар США, що згідно з офіційним курсом НБУ, в перерахунку на Українську гривню складає 28,43 грн.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 почав оглядати приміщення службового кабінету з метою виявлення цінних речей, після чого наказав потерпілій ОСОБА_11 віддати її мобільний телефон "Samsung j5", IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, вартістю 1 331 гривень 67 копійок. Після чого, ОСОБА_6 забрав гроші та мобільний телефон та залишив приміщення службового кабінету та зник у невідомому напрямку.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1 709 гривень 10 копійок.

З урахуванням зазначеного, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.187 КК України, який кваліфікується, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; обвинуваченого, захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.187 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , умови його життя, його соціальне та матеріальне становище. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням фактичних обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Проте, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та не в повній мірі врахував тяжкість, фактичні обставини та суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також те, що вказаний злочин вчинений ОСОБА_6 за обтяжуючих покарання обставин - щодо особи похилого віку. Окрім того, не в повній мірі враховані судом відомості про особу обвинуваченого, який хоча і вважається раніше не судимою особою в силу ст.89 КК України, проте раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за які він був засуджений до покарання у виді штрафу та до покарання у виді обмеження волі з випробуванням. Тобто, раніше призначені покарання не досягли мети, визначеної у ч.2 ст.50 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання достатніх підстав немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

На думку колегії суддів, обставини, що пом`якшують покарання, на які послався суд у вироку, є підставою для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого законом, але не є достатньою підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413,420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого у сукупності, в т.ч. позитивну характеристику щодо останнього з колишнього місця роботи (надану стороною захисту при апеляційному розгляді), наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, а також обставин, що обтяжують покарання: вчинення злочину у відношенні особи похилого віку, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.1 ст.187 КК України - у виді позбавлення, але на мінімальний строк 3 роки, з реальним його відбуванням.

Зазначене покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі положень ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 з 05 січня 2021 року по 13 квітня 2021 року.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 з 05 січня 2021 року по 13 квітня 2021 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4