Справа №639/3103/22
Провадження №1-кс/639/594/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про передачу на відповідальне зберігання майна, на яке було накладено арешт,

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна - адвоката ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про передачу на відповідальне зберігання майна, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року, у кримінальному провадженні, інформація про яке внесена до ЄРДР за №000754 від 15.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме - автомобіляVolkswagen Transporter, д.н.з. - НОМЕР_1 , 1994 року випуску, в кузові жовтого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 .

Мотивуючи клопотання тим, що досудове розслідування триває з 15.10.2022, тобто пів року, з урахуванням розумності строків, усі розумні строки на встановлення істини по справі спливли, а автомобіль досі заарештовано та знаходиться не у власника. Нині жодним судовим рішенням не оскаржено право ОСОБА_5 на вільне користування майном, та навіть обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №000754 від 15.10.2022 не направлено до суду.

У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, відповідно до наведених положень Конвенції, позбавлення майна в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, є допустимими.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» (Sporrongand L nnroth v. Swedеn) від 23.09.1982 р., заяви №7151/75, №7152/75, встановив, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує «легітимну мету» в суспільних інтересах, а втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

У справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 78, ЄСПЛ звернув увагу на те, що у процесі вирішення питання виправданості такого втручання необхідно підтримувати «справедливу рівновагу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».

Отже, вирішуючи питання додержання права власності, ЄСПЛ виходить з того, чи здійснювалося позбавлення майна згідно з умовами, передбаченими національним законодавством держави, чи переслідувало таке втручання «легітимну мету», чи була забезпечена «справедлива рівновага» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Якщо перша вимога повинна бути чітко визначена в національному законодавстві, то наявність «легітимної мети» та «справедливої рівноваги» визначаються в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Виходячи із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Враховуючи викладене, наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, свідчить про наявність правових підстав для задоволення поданого клопотання та зміни місця зберігання автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_5 з правом користування вказаним майном.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного.

Згідно положень ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою збереження речових доказів, забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно ч. 1 ст. 131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пункту 4 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року за №1104 (далі по тексту - Порядок), речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Судом встановлено, що 25.10.2022 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у кримінальному провадженні, інформація про яке внесена до ЄРДР №000754 від 15.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме - автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 , 1994 року випуску, в кузові жовтого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 , власником якого згідно бази даних НАІС є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно довіреності №1687 від 24.04.2018 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено арешт.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив, що всі необхідні слідчі дій з відповідним речовим доказом - автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 , були проведені, не заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 та передачі вказаного автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання та для зміни місця зберігання арештованого автомобіля, дозволивши користуватись даним автомобілем ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про передачу на відповідальне зберігання майна, на яке було накладено арешт - задовольнити.

Змінити місце зберігання арештованого майна на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2022, а саме - автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. - НОМЕР_1 , 1994 року випуску, в кузові жовтого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 , та передати на відповідальне зберігання даного автомобіля ОСОБА_5 , дозволивши йому користуватися вказаним майном без права відчуження.

Покласти на ОСОБА_5 до скасування арешту, обов`язок належного зберігання транспортного засобу, а також безперешкодний доступ до нього для перевірки стану збереження арештованого майна.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17.04.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1