ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1813/22 Справа № 202/7798/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 огли
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козаче Драбівського району Черкаської області, громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, який має на утриманні дитину 2005 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрано відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 грудня 2022 року з визначення розміру застави.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження свідчать про існування імовірної існування розумної підозри щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину.
Зазначає, що беручи до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, однак на даний час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану, і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій останнього, що в свою чергу вказує на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, за умов не перебування ізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу, а також те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Також зазначає, що прокурором під час розгляду клопотання надано матеріали, які є достатніми для переконання, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти всім встановленим ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою
Також вказує, що враховуючи встановлені ризики, передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, його сімейний стан, застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на цьму етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обовязків.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказані в клопотанні слідчого ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України взагалі не підтверджуються, а навпаки спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_7 з 09.08.2022 року нікуди не зникав та не переховувався, а навпаки проходив військову слуєбу у військовій частині, після отримання клопотання слідчого самостійно з`явився до приміщення суду для розгляду клопотання. За більше як два місяці ОСОБА_7 не вчиняв дій щодо самовільного залишення військової частини або місця служби.
Вказує, що підозра є необґрунтованою, оскільки Наказ про невиконання якого йде мова в матеріалах справи відсутній.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає правильними.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для обрання запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).
Слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Дані обставини підтверджуються долученими до клопотання слідчого матеріалами.
Наявність чи відсутність того чи іншого доказу, а також вирішення питання про допустимість чи не допустимість доказів не є предметом розгляду на даному провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності Наказу про невиконання якого йде мова в матеріалах справи апеляційним судом не приймається.
Апеляційний суд вважає, що додані до клопотання слідчого матеріали на даному етапі досудового розслідування можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 402 КК України, є обґрунтованою.
Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то апеляційний суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.
На думку колегії суддів, обґрунтованими є висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, характер та зухвалість інкримінованого злочину, який вчинено в умовах воєнного; вливати на свідків у даному провадженні, що випливає з встановленої КПК процедури отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу підозрюваного та його репутацію, тому дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну поведінку останнього.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду, за умови доведеності такого ризику (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Колегія суддів також погоджується з висновком слідчого судді, щодо визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в 80 розмірах прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки таке рішення в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11