Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4688/22
Провадження 1-в/711/141/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2022 року м.Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на нерухоме майно в порядку ст.537 КПК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про скасування арешту з майна в порядку ст.537 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , який зареєстровано в Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації.
На даний час він звернувся до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради із заявою щодо реєстрації належного йому домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
01 липня 2021 року він отримав рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою відмови є те, що на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в державному реєстрі БТІ зареєстровано арешт нерухомого майна за №5677 від 07.05.2004 року на підставі постанови прокуратури Придніпровського району Черкаської області, власником якого вказана юридична особа.
06.07.2021 року ОСОБА_4 отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 07.05.2004 року за №5677 реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори було внесено запис про арешт нерухомого майна на домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі постанови від 06.04.2004 року прокуратури Придніпровського району Черкаської області, власником зазначено ППФ «Технологія-К».
Звернувшись до КП ЧООБТІ ОСОБА_4 отримав постанову про накладення арешту на майно від 06 квітня 2004 року, винесену старшим слідчим прокуратури Придніпровського району м. Черкаси ОСОБА_7 в межах кримінальної справи № , згідно якої постановлено накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ППФ «Технологія-К», юридична адреса м. Черкаси, провулок Макаренка, 15.
Проаналізувавши постанову старшого слідчого прокуратури Придніпровського району м. Черкаси ОСОБА_7 в межах кримінальної справи № про накладення арешту на нерухоме майно від 06 квітня 2004 року, ОСОБА_4 вважає, що даною постановою порушено його права, а саме те, що він володіє будинком по АДРЕСА_1 з 06 вересня 1994 року, а арешт накладено в 2004 році «на нерухоме майно яке належить ППФ «Технологія-К».
13 вересня 2021 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Черкаської окружної прокуратури та до Черкаської обласної прокуратури з проханням надати аргументовану письмову відповідь, яка необхідна йому для того аби прийняти правильне рішення до якого саме органу необхідно звертатися за захистом своїх прав, та поставив такі запитання: Чи перебувала кримінальна справа № в прокуратурі Придніпровського району м. Черкаси? За результатами досудового розслідування кримінальної справи № яке було прийнято рішення прокуратурою Придніпровського району м. Черкаси? Чи передавались матеріали кримінальної справи № до суду? Якщо передавались, то яке було прийнято рішення?
13.10.2021 року на адресу ОСОБА_4 надійшла відповідь з Черкаської окружної прокуратури від 12.10.2021 року, відповідно до якої, Черкаською окружною прокуратурою встановлено, що «на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Придніпровського району м. Черкаси ОСОБА_7 про накладення арешту на майно від 06.04.2004 року. Враховуючи лист Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, місцезнаходження кримінальної справи № не встановлено. Також роз`яснено, що за наявності кримінального провадження, власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначені особи, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.174 КПК України. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
В подальшому ОСОБА_4 подав до Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання про скасування арешту, в порядку ст.537 КПК України.
16 листопада 2021 року слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси було прийнято ухвалу, згідно якої йому, було відмовлено в задоволенні клопотання про скасування арешту, в порядку ст.537 КПК України. Підставою відмови послугувало те, що вказаний спір повинен розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Враховуючи мотиви відмови викладенні в ухвалі слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року, ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною до Черкаської окружної прокуратури, третя особа: Приватне підприємство «Фірма «Технологія-К» про звільнення майна з-під арешту.
06 вересня 2022 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було прийнято ухвалу, згідно якої провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Черкаської окружної прокуратури, третя особа: Приватне підприємство «Фірма «Технологія-К» про звільнення майна з-під арешту закрито. Роз`яснено ОСОБА_4 право звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.
За таких обставин, ОСОБА_4 просив, в порядку ст.537 КПК України, постановити ухвалу, якою скасувати арешт нерухомого майна, накладеного на будинок АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер обтяження 5677, зареєстровано 07.05.2004 за №5677 реєстратором Першої Черкаської державної нотаріальної контори, підставою обтяження є постанова, б/н, 06.04.2004 року, прокуратури Придніпровського району Черкаської області, власник ППФ «Технологія-К», заборона 564.
В судовому засіданні ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримав та просив скасувати арешт нерухомого майна.
Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_8 щодо розгляду клопотання ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , думку прокурора ОСОБА_8 , дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінальної справи №020400055, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що постановою старшого слідчого прокуратури Придніпровського району м. Черкаси ОСОБА_7 від 06.04.2004 року, винесеної в межах кримінальної справи №, накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ППФ «Технологія-К», юридична адреса м. Черкаси, провулок Макаренка, 15.
Підставою для накладення арешту на майно, в постанові старшого слідчого прокуратури Придніпровського району м. Черкаси ОСОБА_7 від 06.04.2004 року зазначено з метою забезпечення заявленого в майбутньому по справі цивільного позову.
Судом встановлено, що 15.03.20045 року дана кримінальна справа направлена до суду у порядку ст.232 КПК України з обвинувальним висновком відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364 та ч.2 ст.209 КК України, а 06.04.2005 року її було повернуто судом для дооформлення, однак після дооформлення до суду не надходила.
Згідно з матеріалами кримінальної справи №, останнім прийнятим процесуальним рішенням є постанова першого заступника прокурора міста Черкаси ОСОБА_9 від 28.02.2012 року про скасування постанови слідчого СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_10 від 09.07.2009 про зупинення досудового слідства.
В подальшому матеріали кримінальної справи № з обвинувальним висновком до суду не направлялися, постанови про закриття кримінальної справи не виносилося, а з набранням чинності новим КПК України, відомості в ЄРДР за матеріалами кримінальної справи не вносилися.
Таким чином, з набранням чинності новим КПК України та невнесення за вказаними матеріалами відомостей в ЄРДР, досудове розслідування по кримінальній справі № припинено,а накладений арешт на майно залишився не скасованим.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення прокурором арешту на майно ОСОБА_4 зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення досудового розслідування кримінальної справи, та не скасування накладеного арешту на майно, відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.

З урахуванням зазначеного, а також тривалого часу, що минув після припинення досудового розслідування кримінальної справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися в правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_4 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Кримінальну справу, в межах якої на майно ОСОБА_4 накладено арешт, припинено на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу направлено не було, а з набранням чинності КПК України 2012 року, відомостей до ЄРДР по матеріалах вказаної кримінальної справи не вносилось та кримінального провадження не здійснювалося.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя наділений повноваженнями вирішувати такі клопотання під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у припиненій кримінальній справі, даний Кодекс не передбачає.

Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Оскільки відповідно до вимог діючого кримінального процесуального закону, вирішення питання про зняття арешту з майна можливе лише в межах кримінального провадження, а розгляд відповідного клопотання ОСОБА_4 за правилами кримінального судочинства вимагав би повторного здійснення кримінального провадження. Проте початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки ОСОБА_4 і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного ОСОБА_4 питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Невнесення відомостей до ЄРДР по матеріалам кримінальної справи, розслідуваної за процедурою КПК України 1960 року, чи не направлення її до суду з обвинувальним висновком, було юридичним фактом, який припиняв кримінальні процесуальні відносини по даній справі. Після цього арешт майна, застосований у вказаній кримінальній справі як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втратив відповідну концептуальну властивість.

Після припинення досудового розслідування по кримінальній справі, арешт майна став публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворився на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин та можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом із цим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

За таких обставин вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у контексті зазначених норм процесуального права, здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства, означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Отже суд приходить до висновку про те, що вирішення клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного в межах кримінальної справи, досудове розслідування якої припинено, відноситься до суду цивільної юрисдикції як до суду, установленого законом, оскільки вирішення вказаного питання не врегульовано кримінальним процесуальним законодавством.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту в порядку ст.537 КПК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 21.10.2022 року о 15:00 годині.

Головуючий: ОСОБА_1