В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002478, внесеному 04.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухоліси, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 16.11.2011 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки; 2) 11.06.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 198, ст. ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільненого 15.08.2016 за ухвалою Березанського міського суду Київської області від 05.08.2016 на підставі Закону України «Про амністію за 2014 рік»; 3) 04.10.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.10.2013 на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, замінено на 6 місяців арешту; 4) 07.11.2022 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури в Київській області: ОСОБА_4 ,

потерпіла: ОСОБА_5 ,

захисник адвокат: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022, о 05 годині 30 хвилин на території України введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України за №133/2022 від 14.03.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 України «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №422102-IX» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Крім цього, відповідно до Указу Президента України за №259/2022 від 18.04.2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Разом з цим, відповідно до Указу Президента України за №341/2022 від 17.05.2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №і 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ), продовжній строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Водночас, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 №22500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Проте, 03.10.2022 приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 , проходячи повз зупинки громадського транспорту «Вокзальна» по бульвару Олександрійському, 44/2 в м. Біла Церква, Київської області, на парапеті побачив жіночу сумку чорного кольору та в цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на крадіжку вказаної сумки.

Так, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку жіночої сумки чорного кольору «Магу Кау» вартістю 478 гривень 13 копійок, в якій знаходилися помада для губ марки «Магу Кау» 3,6 г, вартістю 366 гривень, блиск для губ марки «Магу Кау» 3,9 г, вартістю 353 гривень 33 копійок, мобільний телефон марки «Nomi», чорного кольору, вартістю 493 гривень 33 копійки та гаманець «Магу Кау» фіолетового кольору вартістю 159 гривень 87 копійок із грошовими коштами в розмірі 1000 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 850 грн. 66 коп.

Крім цього, 03.10.2022 приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 , проходячи повз зупинки громадського транспорту «Вокзальна» по бульвару Олександрійському, 44/2 в м. Біла Церква, Київської області, на парапеті побачив жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходилися банківські платіжні картки, що видані на ім`я ОСОБА_5 , що в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. ст. 1, 34, 38 Закону України «Про платіжні послуги» є офіційними документами. Отже, в зазначений час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документа, а саме вищевказаних банківських платіжних карток, з метою заволодіння грошовими коштами, які могли на них зберегтися.

Так, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, останній умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, викрав банківські платіжні картки АТ «Ощадбанк» з реквізитами по основному рахунку НОМЕР_1 , АТ «Райффайзен Банк» з реквізитами по основному рахунку НОМЕР_2 та АТ «МоноБанк» з реквізитами по основному рахунку НОМЕР_3 , які видані на ім`я ОСОБА_5 та є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, тим самим позбавивши ОСОБА_5 можливості використовувати зазначені карти за призначенням.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнною стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він 03.10.2022 після обіду разом з товаришем рухався у пошуку роботи та проходячи по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква, Київської області, поряд із зупинкою побачив на парапеті лавки жіночу сумку чорного кольору, без догляду, у зв`язку з чим вирішив її взяти себе, звернувши увагу свого товариша, що хтось кинув сумку. Після чого ОСОБА_3 самостійно перевірив сумку, з якої взяв гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн. номіналом по 200 грн. та банківські картки, а також мобільний телефон чорного кольору та інші речі, які перебували в сумці ОСОБА_3 разом з сумкою викинув неподалік зупинки, де і знайшов жіночу сумку. Після чого за допомогою однієї викраденої банківської картки жовтого кольору, якого банку ОСОБА_3 не пам`ятав, розрахувався в магазині при придбанні спиртного напою пива, при цьому пін код при розрахунку карткою не вимагали. Матеріальну шкоду потерпілій на час розгляду кримінального провадження відшкодовано в повному обсязі. Попередній вирок, яким призначено покарання у вигляді штрафу ОСОБА_3 виконав частково, 03.02.2023 рішенням суду був розстрочений вказаний штраф, який обвинувачений зобов`язувався виконувати, відповідно встановлено графіку.

Під час судового засідання обвинувачений у вчинених кримінальних правопорушеннях розкаявся, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цих кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла в судовому засіданні просила суворо не карати ОСОБА_3 , оскільки останній попросив у неї вибачення, відшкодував матеріальну шкоду, завдану вчиненими кримінальними правопорушеннями, претензій у неї до обвинуваченого відсутні.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінальних проваджень та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнною стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки він вчинив викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; обставинами, які пом`якшують його покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Крім цього судом враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має місце постійного проживання, де характеризується посередньо, а також має місце реєстрації, яке не співпадає з фактичним місцем його проживання, офіційно не працевлаштований, одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей не має.

Судом також враховані доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, з виконанням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022, яким за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_3 призначений штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованого мінімуму доходу громадян, що становить 17000 гривень - самостійно.

Також судом враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України ближче до мінімальної межі санкції, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, із визначенням покарання у порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім цього з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначені кримінальні правопорушення 03.10.2022, тобто до ухвалення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022, яким останньому призначено покарання у вигляді штрафу і який на час ухвалення цього вироку не виконаний.

Згідно положень ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідати цілям та меті покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства у вигляді особистого зобов`язання за клопотанням прокурора до вступу вироку в законну силу, необхідно залишити у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вимоги п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, цивільний позов потерпілої/цивільного позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, підлягає залишенню без розгляду на підставі поданої нею заяви та відшкодування завданої шкоди обвинуваченим в повному обсязі.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 за даним вироком призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень.

У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили, продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Після набрання вироком законної сили доручити Білоцерківському районному Управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області затримати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направити для відбування покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання, після набрання вироком законної вили.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину залишити без розгляду.

Речові докази по справі, а саме: мобільний телефон марки «Nomi», чорного кольору та мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , після вступу вироку в закону силу залишити у останньої, як у власника майна.

Кепку чорного кольору, спортивні штани чорного кольору з білими полосами, тактичну куртку чорного кольору з капюшоном, шкіряні кросівки чорного кольору, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , після вступу вироку в закону силу залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_7