Дата документу 11.04.2023 Справа № 336/6559/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/788/23 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6559/22Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2023 року про продовження запобіжних заходів щодо обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у АДРЕСА_3 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 14.05.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід. Свої вимоги мотивував тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є необґрунтованим. Висновки суду щодо існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення жодними доказами не підтверджені. Тяжкість пред`явленого обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням продовження тримання під вартою. Обвинувачений більше 8 місяців перебуває під вартою, стан його здоров`я в таких умовах суттєво погіршується. Відтак, на переконання захисника, внаслідок нівелювання встановлених ризиків, погіршення стану здоров`я обвинуваченого, наявності в нього постійного місця мешкання, можливо обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі заставу або домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та строку домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалася.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених ч.1 ст.255-1, ч.3 ст.289, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти настанню встановлених ризиків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів проти громадської безпеки, проти власності, проти безпеки руху та експлуатації транспорту, серед яких є тяжкі та особливо тяжкі, в тому числі пов`язані із погрозою застосування небезпечного для життя і здоров`я особи насильства, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Також встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наразі триває, не допитані свідки та потерплий, анкетні дані та адреси проживання яких відомі, а тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Зазначений ризик посилюється й тим, що потерпілий та свідки у даному провадженні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим.

Згідно наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходу не має.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на момент вчинення поставлених в провину ОСОБА_7 злочинів на розгляді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебували кримінальні провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні, зокрема, тяжких та особливо тяжких злочинів.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений свою злочинну діяльність не припинив, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлений ризик відносно ОСОБА_7 районним судом встановлено не було.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Колегія суддів вважає, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачені ст. 177 КПК ризики продовжують існувати, а підстави для застосування до обвинуваченого жодного більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Апеляційний суд зауважує, що посилання захисника щодо тривалого тримання під вартою ОСОБА_7 та наявності в останнього постійного місця проживання не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Відомості про стан здоров`я обвинуваченого були предметом перевірки районного суду, який, виходячи з наявних в матеріалах провадження відповідей з медичних установ на адвокатські запити захисника, дійшов висновку про відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Такі висновки суду захисником в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду будь-якими доказами не спростовано.

Відтак, на переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4