Єдиний унікальний номер: 343/734/17
Номер провадження: 1-кп/0343/42/23
У Х В А Л А

про продовження застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту

22 лютого 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в присутності запасного судді - ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю у кримінальному провадженні №0000409 відносно обвинувачених:

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_9 ,

перекладачки грузинської мови - ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ВСТАНОВИВ:

на розгляді в суді перебуває дане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 27.12.2022 обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_8 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів - до 24.02.2023, а обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на два місця - до 27.02.2023.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовує подані клопотання тим, що ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими. Зазначає про існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: усвідомлючи невідворотність настання покарання, вони можуть переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що обвинувачені до злочинів готувались заздалегідь за розробленим та узгодженим між всіма учасниками детальним планом, вживали заходів конспірації та уникнення викриття вчинених злочинів, використовували зброю, транспорт та засоби зв`язку. ОСОБА_6 є організатором озброєної банди, а ОСОБА_16 та ОСОБА_8 активними її членами. Вказане свідчать про те, що в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинувачені не будуть виконувати покладені на них процесуальні обов`язки та матимуть можливість перешкоджати судовому розгляду.

К. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є громадянами іншої держави, раніше в порядку ст. 89 КК України несудимі і фактично не мають постійного місця реєстрації в Україні, ніде не працюють і не мають офіційних засобів для існування.

Судовий розгляд даного кримінального провадження триває. Вказує, що ризики, які виправдовують тримання під вартою та під цілодобовим домашнім арештом обвинувачених не зменшились, існування зібраних у кримінальному провадженні доказів та небажання нести відповідальність за вчинені злочини спонукатиме їх переховуватись від суду.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав подані клопотання, просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_11 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України вже відпали, крім того, його підзахисний ОСОБА_16 вже значний час утримується під вартою. На даний час всі докази вже досліджені. У зв`язку із вище наведеним просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисниця ОСОБА_14 підтримала позицію захисника ОСОБА_11 . Зазначила, що її підзахисний ОСОБА_8 має місце проживання, а тому запобіжний захід відносно нього можна змінити на домашній арешт. Також вказала, що вирок відносно її підзахисного на який посилається прокурор - не набрав законної сили.

В судовому засіданні захисниця ОСОБА_15 під час обговорення даних клопотань участі не брала, вийшовши із системи захищеного відеоконференцзв`яку, повідомивши, що на території Харківської області оголошена повітряна тривога.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_13 підтримав позицію своїх колег та просить змінити його підзахисному запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Захисник ОСОБА_12 підтримав думку інших захисників.

Обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_8 заперечили щодо задоволення клопотань прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що "не приймає оферту бути обвинуваченим та носити кайданки у вигляді електронного браслету і бути на домашньому арешті. Повеліває зняти з нього кайданки і звільнити з домашнього арешту".

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши подані прокурором клопотання, а також матеріали кримінального провадження, суд приходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотань, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів щодо обвинувачених, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цих запобіжних заходів та умови, за яких таке продовження можливе.

Для об`єктивного вирішення питання про продовження строку дії запобіжних заходів або заміну запобіжного заходу на більш м`який колегії суддів необхідно дати відповіді на такі питання:

1) чи на цей час існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України?

2) чи може будь-який із більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим ризикам?

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження суд констатує, що ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Стосовно ризиків кримінального провадження суд вважає за потрібне зазначити таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу або в майбутньому.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

З огляду на зазначене вище, колегії суддів належить вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються.

Частиною 1 статті 183 Кримінально процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

На переконання колегії суддів, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Тому, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинуваченим інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені групою осіб та супроводжувались зухвалою поведінкою виконавців із застосуванням зброї та використанням заходів конспірації для уникнення викриття кримінальних правопорушень у різних областях України, за які, у разі визнання їх винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі. ОСОБА_16 та ОСОБА_8 без будь - яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків а, отже, усвідомлюють неминучість покарання, що може спонукати їх переховуватись від суду та перешкоджати судовому провадженню.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна.

Виходячи з викладеного вагомим аргументом у підтвердження посилань прокурора в поданих клопотаннях є те, що ОСОБА_16 і ОСОБА_8 є громадянами іншої держави, вони без постійного чи тимчасового місця реєстрації в Україні.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинувачених від суду підтверджується тим, що злочини, у вчиненні яких вони обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для них переховуватись від суду.

Так, підставами вважати, що обвинувачені перебуваючи на волі можуть переховуватися від суду, є також те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів і у разі визнання їх винуватими, ризик втечі для них може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і його відбування.

Суд також враховує, що 23.07.2021 до Івано - Франківського міського суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 . Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи під вартою обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189; ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Також суд вчергове звертає увагу на зухвалу поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заходить в зал судового засідання після складу суду та самовільно залишає судове засідання до оголошення перерви, подає необґрунтовані клопотання, що не стосуються предмету судового розгляду. Обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово порушував порядок своїми емоційними викриками, нецензурними висловлюваннями, перебиваючи при цьому інших учасників процесу та перекладача.

Така поведінка обвинувачених унеможливлює належним чином провести судове засідання, вирішити питання, які є предметом обговорення, та свідчить про їх намір затягнути строки розгляду даного кримінального провадження.

Окрім цього, враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, а саме вчинення організованою групою кримінальних правопорушень проти волі, проти власності, проти громадської безпеки, багатоепізодність їх вчинення, що на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який підлягає захисту.

Тому, на переконання суду, з часу обрання запобіжних заходів обвинуваченим, не змінилися підстави для таких.

Також суд звертає увагу, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії завершення судового розгляду, а саме - суд завершує з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів, а тому, з врахуванням даних про осіб обвинувачених та обґрунтованість обвинувачення, лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та цілодобовий домашній арешт можуть запобігти вказаним ризикам можливого ухилення від суду та дасть суду процесуальну можливість в розумні строки завершити судовий розгляд по суті обвинувачення.

Неналежне виконання ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 обов`язків обвинувачених, які визначені КПК України, вказують на те, що у разі застосування судом до них більш м`яких запобіжних заходів, вони можуть навмисно не виконувати та ігнорувати відповідні процесуальні обов`язки, покладені на них цим запобіжним заходом, що може спонукати їх переховуватись від суду, впливати на потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд звертає увагу на несумлінне виконання професійних обов`язків захисниці ОСОБА_15 , яка під час обговорення даних клопотань вийшла з системи захищеного відеоконференцзв`язку, мотивуючи це тим, що на території Харківської області, де вона перебуває, оголошена повітряна тривога, однак, відповідно до даних офіційної мапи тривог України, повітряна тривога на території Харківської області, як і на всій іншій неокупованій території України, 22.02.2023 тривала 1 годину 52 хвилини, а саме з 09:06 год по 10:58 год та на час проведення судового засідання була відсутня.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи відомості щодо осіб обвинувачених, виходячи з принципу презумпції невинуватості, суд дійшов висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, про які вказують захисники та сам обвинувачений ОСОБА_6 на даний час не може гарантувати їх належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_16 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, яке є остаточним, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу та підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинувачених, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.

Стосовно клопотання прокурора в частині покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на ОСОБА_6 , суд зазначає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено з матеріалів кримінального провадження, останньому обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та визначено обов`язки, які слід покласти. Тому, в даному випадку, суд вирішує питання стосовно продовження строку вже обраного запобіжного заходу.

Окрім цього, підстав для покладення додаткових обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_6 прокурором не наведено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 331, 336, 395 КПК України, суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 22 квітня 2023 року включно.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 22 квітня 2023 року включно.

Продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на 2 (два) місяці, тобто до 22 квітня 2023 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 залишати без дозволу суду житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 Кримінально процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику Державної установи "Івано - Франківська установа виконання покарань № 12", направивши копію ухвали на електронну адресу е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3