Номер провадження: 11-кп/813/651/23
Справа № 522/1765/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.3 ст.358 КК України, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 05.02.2023, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.3 ст.358 КК України. Визначено розмір застави в сумі 3 163 275 грн.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 встановлено, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, до уваги прийнято відомості про особу обвинуваченого та сформовано висновок про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

У відповідності до положень ч.3 ст.183 КПК України визначено розмір застави та обґрунтовано мотиви прийнятого рішення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на необґрунтованість постановленої ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Свої доводи мотивує тим, що не доведено недостатність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Крім того, апелянт стверджує про необґрунтованість обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_8 , а саме про відсутність доказів причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України. Також апелянт наводить аргументи про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає про відсутність розумних строків утримання під вартою ОСОБА_8 .. Посилаючись на відомості про наявність сім`ї у обвинуваченого, постійного місця проживання, апелянт указує про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначає про те, що судом не прийнято до уваги обставини того, що ОСОБА_8 є інвалідом, одружений, має на утриманні двох дітей, позитивно характеризується за місцем реєстрації, до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутні відомості про пред`явлення йому підозри у вчиненні інших кримінальних правопорушень. Крім того, апелянт звертає увагу на обставини неможливості підтримання здоров`я ОСОБА_8 в умовах СІЗО. Захисник наголошує про невиправдано великий розмір застави.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Зменшити застосований розмір застави.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги своє апеляційної скарги, просив її задовольнити. Просить здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про доцільність даного виду запобіжного заходу та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, не встановив наявність обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також суд дійшов висновку про те, що розмір застави, визначений межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України не здатен забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому визначив розмір застави в сумі 3 163 275 грн..

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так, колегія суддів визнає непереконливими доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з огляду на характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі доведення його вини в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною вірогідність ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані в порядку ст.23 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про необґрунтованість обвинувачення, які побудовані фактично на запереченнях доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, за відсутністю доказів.

Такі обставини не є предметом перевірки та з`ясування на даній стадії судового розгляду під час вирішення питання про доцільність або недоцільність продовження строку запобіжного заходу. Вони вирішуються на стадії судового розгляду під час дослідження фактичних обставин справи, обсягу, належності та допустимості доказів.

Що стосується даних про особу обвинуваченого, які на думку апелянта, свідчать про наявність правових підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, то суд апеляційної інстанції зауважує, що ОСОБА_8 є громадянином російської федерації, обвинувачується на території України у вчиненні особливо тяжкого злочину, в матеріалах справи відсутні відомості про місцеперебування його родини на території України, а тому не доведено наявність у нього міцних соціальних зв`язків на території України, які можуть бути достатнім стримуючим фактором та запорукою запобігання ризиків, які встановлені у даній кримінальній справі.

Обставини того, що ОСОБА_8 проживає у м. Київ на підставі договору оренди, не доводять факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання і не є стримуючим фактором, здатним забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В матеріалах провадження відсутні будь-які медичні докази, якими доведено неможливість утримання ОСОБА_8 під вартою та неможливість забезпечення належного стану його здоров`я в умовах утримання в слідчому ізоляторі.

Відсутні відомості про наявність позитивних даних на особу ОСОБА_8 , а самі по собі обставини того, що він не притягувався раніше до кримінальної відповідальності є недостатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу та не є запорукою запобігання ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, визнаних судом доведеними.

Що ж до доводів апелянта про невиправдано великий розмір застави, то колегія суддів встановила, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.182 КПК України визначено розмір застави в сумі 3 163 275 грн., оскільки зроблено висновок про те, що розмір застави, визначений в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України не здатен забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З цим висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину та розмір завданої шкоди в результаті його вчинення, а також сталу практику ЄСПЛ, відповідно до якої застава має бути здатна забезпечити належну процесуальну поведінку особи та має визнаватися виправданою ступенем довіри до перспективи її втрати як стримуючого засобу, не будучи вочевидь непомірною, але відбиваючи бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вище визначений судом розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави та забезпечити виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Виходячи з наведеного, підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом, колегія судді не знаходить.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.3 ст.358 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4