Справа № 449/103/22
Перемишлянський районний суд Львівської області
УХВАЛА

28.02.2023 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 14 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та № 0000014 від 18.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та 390-1 КК України щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Брюховичі, Перемишлянської ТГ, Львівського району, Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого: 16 липня 2015 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин; 03 лютого 2016 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців 8 днів; 29 травня 2019 року Золочівським районним судом Львівської області за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин; 05 липня 2019 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; 27 лютого 2020 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин; 17 червня 2020 року Золочівським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин; 30 жовтня 2020 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125, 71 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин (покарання відбув); 12 травня 2021 Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.2 ст.389, ст.71, ч.ч. 1, 4 ст.72 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 25 днів (відбув 3 листопада 2021 року); 12 травня 2021 року вироком Львівського апеляційного суду, яким вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 , скасовано в частині призначеного йому покарання, визнано ОСОБА_4 винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 лютого 2020 року та остаточно визначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин (не відбув); 26 січня 2022 року Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин (покарання не відбув);

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Перемишлянського районного суду Львівської області перебувають кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 14 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та № 0000014 від 18.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та 390-1 КК України щодо ОСОБА_5 .

В.о. начальника Перемишлянського відділу Пустомитівської місцевої прокуратури Львівської області про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивує тим, що Перемишлянським районним судом у зазначеному кримінальному провадженні неодноразово застосовано примусовий привід в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такий самостійно не з`являвся на виклик суду ( ухвали суду від 19.04.2022 року, 14.11.2022 року, 02.02.2023 року, 22.02.2023 року). Одночасно, 22.02.2023 відбулось судове засідання у яке працівниками ВнП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області здійснено примусовий привід обвинуваченого ОСОБА_4 . В ході судового засідання, під час допиту потерпілої, ОСОБА_4 , незважаючи на зауваження суду, залишив зал судових засідань, у зв`язку з чим судом зупинено допит потерпілої та оголошено перерву. Така поведінка підсудного однозначно свідчить про переховування ОСОБА_4 від суду та перешкоджання судовому розгляду справи про його обвинувачення. 02.02.2023 року ОСОБА_4 оголошено підозру у вчинені нового кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , в супереч вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 01 квітня 2022 року по 11 лютого 2023 року, систематично вчиняв по відношенні до своєї колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство у вигляді словесних образ та погроз, залякувань, зчинення галасу, нищення майна, погроз фізичною розправою. Тривалий час ОСОБА_6 перебуває під впливом психологічного насильства та сприймає його як норму життя, тобто стала емоційно залежною. Внаслідок цього у ОСОБА_6 змінився емоційний стан у вигляді негативних переживань, злоби, агресії, почав змінюватись настрій та самопочуття, вона боїться за своє життя та життя своїх дітей, що є ознакою психологічного страждання. Зокрема, 01 квітня 2022 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини - ОСОБА_6 , а саме : обзивав та принижував її, виганяв з дому, чинив на неї моральний та психологічний тиск, за що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року (справа №449/310/22) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) (набрала законної сили 16 травня 2022 року). Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 25 травня 2022 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняв домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , яке проявлялось у криках та вираженні нецензурними словами, за що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 червня 2022 року (справа №449/506/22) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 7 діб адміністративного арешту (набрала законної сили 21 червня 2022 року). Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 16 серпня 2022 року близько 02 год. 00хв. год., ОСОБА_4 перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_6 , а саме: голосно кричав та виражався нецензурними словами, за що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 серпня 2022 року (справа №449/816/22) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) (набрала законної сили 12 вересня 2022 року). Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, приблизно о 14 год. 30 хв. 11 лютого 2023 року ОСОБА_4 перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , скоїв психологічне насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 (висловлювання образливими та нецензурними словами).

Таким чином, в діях ОСОБА_4 наявні всі підстави для обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тобто домашньому насильству, умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої.

Застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 необхідне для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: Переховуватися від суду (до ОСОБА_4 неодноразово застосовано примусовий привід, Нестерук самовільно покинув зал судових засідань ); незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні ( ОСОБА_4 вчинив новий злочин стосовно потерпілої ОСОБА_6 , передбачений ст.126-1 КК України); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення (всупереч волі потерпілої, не зважаючи на заборонний припис суду, приходить до місця проживання потерпілої, вчиняві продовжує вчиняти стосовно неї домашнє насильство та погрожує розправою).

Під час обрання запобіжного заходу просить суд звернути увагу на наступні обставини: вагомі докази скоєння злочину; у разі визнання його винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст.126-1, ч.1 ст.125, 390-1 КК України, ОСОБА_4 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 25 днів; Вік та стан здоров`я 37 років, на обліку в нарколога чи психолога не перебуває. Постійне місце роботи - не працює. Майновий стан - тимчасово не працює. Наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення 22.02.2023 року оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України; високий ризик вчинення нового злочину стосовно колишньої дружини, потерпілої у кримінальному провадженні; раніше неодноразово судимий.

Прокурор підтримав заявлене клопотання і просив суд його задоволити.

Обвинувачений заперечив проти заявленого клопотання, зазначив що хоче примиритися з потерпілою.

Заслухавши пояснення прокурора, обвинуваченого, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На розгляді Перемишлянського районного суду Львівської області перебувають кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 14 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та № 0000014 від 18.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та 390-1 КК України щодо ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 не з`являється в судові засідання за що неодноразово до нього застосувався привід через працівників поліції (19.04.2022 року, 14.11.2022 року, 02.02.2023 року, 22.02.2023 року).

22.02.2023 року під час судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , незважаючи на зауваження суду, залишив зал судових засідань, у зв`язку з чим судом зупинено допит потерпілої та оголошено перерву. Така поведінка обвинуваченого свідчить про переховування ОСОБА_4 від суду та перешкоджання судовому розгляду справи про його обвинувачення.

Крім цього 22.02.2023 року ОСОБА_4 оголошено підозру у вчинені нового кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України,під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя,суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини,які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи вищезазначені обставини, передбачені ст.177-178 КПК України, стосовно доцільності більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого, аніж тримання під вартою, вважаю що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілу, з метою перешкодити встановленню істини по справі, може ухилятися від слідства та суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім цього тримання під вартою у даному випадку буде ефективним та достатнім запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людиниі основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суддом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, судом встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого слід обчислювати з моменту проголошення ухвали, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, суд вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 до 28.04.2023 року включно.

Із урахуванням обставин по справі та особи підозрюваного, розміру заподіяної шкоди, сума застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України визначена у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задоволити.

Застосовувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брюховичі, Перемишлянської ТГ, Львівського району, Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальною освітою, депутатом не являється, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 28 квітня 2023 року, включно.

Взяти під варту ОСОБА_4 в залі суду.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1. Прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2. Не відлучатися за межі Львівської області без дозволу прокурора або суду;

3. Повідомляти суд про зміну місця проживання

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1