ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/485/23 Справа № 203/4565/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000114 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року про арешт майна, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року накладений арешт на майно, вилучене під час проведення 14.01.2023 року обшуку військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), а саме: мобільний телефон «Redmi 9A» (IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ) із сім-картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Визначений строк дії арешту, після спливу якого майно підлягає негайному поверненню власникові, до 28 лютого 2023 року включно.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що наявні передбачені нормами КПК правові підстави для задоволення заявленого слідчою клопотання про накладення арешту, враховуючи встановлені обставини та дійшов висновку про те, що зазначена річ може мати безпосередній зв`язок з предметом кримінального провадження і відповідає ознакам, зазначеним у статті 167 КПК.

В апеляції:

- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно відмовити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою.

Зазначає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 171 КПК України, та не містить достатньої інформації, яка б надала слідчому судді можливість ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим належні та достатні підстави арешту його особистого майна у судовому рішенні відсутні.

Вказує, що свою особисту річ віддав слідчому добровільно та доступ до смартфона не обмежував. Огляд наявної у смартфоні інформації можливо було провести шляхом огляду комп`ютерних даних та їх копіювання без позбавлення його права на користування річчю. Мобільний телефон знаходиться у слідчого значний період часу, який дозволяв здійснити копіювання усієї інформації, яка у ньому є, без тривалого його вилучення у власника.

Крім того зазначає, що в цьому кримінальному провадженні має статус свідка, на даний час проходить військову службу на посаді начальника складу, ризики щодо знищення чи пошкодження належного йому мобільного телефону відсутні.

Заслухавши власника майна, який просив задовольнити вимоги його скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею цілком дотримані вимоги чинного законодавства та вмотивовано прийнято рішення про арешт майна, у зв`язку з чим доводи його власника про необхідність скасування ухвали слідчого судді є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.

За наявними матеріалами, долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні СВ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.07.2022 року за № 0000114 за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2023 року, слідчим ОСОБА_8 проведений обшук за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , в результаті проведення якого, в тому числі, мобільний телефон «Redmi 9A» (IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ) із сім-картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , належний ОСОБА_5 , вилучений до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою старшого слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 15.01.2023 року вилучений під час вищезазначеного обшуку мобільний телефон «Redmi 9A» (IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ) із сім-картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , визнаний речовим доказом.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що вищевказаний мобільний телефон може мати безпосередній зв`язок з предметом кримінального провадження та відповідає ознакам, зазначеним у ст. 167 КПК України, у зв`язку з чим визначив строк дії арешту, після спливу якого майно підлягає негайному його власнику.

Згідно з розпискою, копія якої надана колегії суддів, ОСОБА_5 отримав від старшого слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 мобільний телефон «Redmi 9A» (IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ) із сім-картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що в судовому засіданні підтвердив власник майна.

Колегія суддів також зважає на усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на повернення тимчасово вилученого майна його власнику, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4