Справа № 464/4803/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1184/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000397 від 27 червня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року,

встановила:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 18.08.2021, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік - виконувати самостійно.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з часу застосування запобіжного заходу у виді тримання вартою, а саме з 27.06.2021.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 27.06.2021 приблизно о 01.30 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , у ході словесного конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи їх наслідки та бажаючи завдати потерпілому шкоди для здоров`я, взявши у ліву руку кухонний ніж, який знаходився на столі в кімнаті, умисно наніс один удар ОСОБА_10 в ділянку живота справа, спричинивши останньому проникаюче поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням петель тонкої кишки, яке ускладнилося внутрішньочеревною кровотечею та шоком, було небезпечним для життя в момент його спричинення та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок відповідно до п.3, ч.1 ст.407 КПК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції не забезпечив об`єктивної оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, та достатності, тому вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Зазначає, що місцевий суд не надав оцінки доводам сторони захисту про порушення прав ОСОБА_6 , як винаймача житлового приміщення під час огляду без його згоди квартири АДРЕСА_2 .

Водночас вказує, що на час надання потерпілим ОСОБА_10 згоди на проникнення до квартири, останній був у нетверезому стані (3,04 проміле алкоголю в крові) з колото-ріжучим проникаючим черевної порожнини пораненням, що ставить під сумнів підписання такої згоди потерпілим ОСОБА_10 до початку проведення огляду місця події.

Зазначає, що з відео, дослідженого судом, вбачається, що слідчий фактично проводить не огляд, а обшук квартири АДРЕСА_2 без законних на те підстав, оскільки матеріали досудового розслідування не містять жодних рішень слідчого судді про дозвіл на проведення огляду/обшуку квартири АДРЕСА_2 , тому встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Вважає, що проведений обшук під виглядом огляду нівелює вимоги судового контролю, тому вилучені в ході цього огляду речі та предмети були здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та є недопустимими доказами, а висновки суду першої інстанції про допустимість цих доказів та обґрунтування ними вини ОСОБА_6 суперечить вимогам процесуального закону.

Стверджує, що протокол огляду місця події від 27.06.2021 року, проведеного у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8 МКЛ м. Львова, не відповідає критеріям допустимості доказів, так як слідчим 27.06.2021 під видом огляду місця події, поза фактичним місцем злочину, у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8-ої МКЛ м. Львова проведено чи то захід забезпечення кримінального провадження - тимчасовий доступ до речей і документів чи то обшук, без відповідної ухвали слідчого судді, у ході якого фактично вилучено особисті речі потерпілого ОСОБА_10 , які перебували на зберіганні медичної установи за відсутності дозволу власника цих речей, що свідчить про порушення прав потерпілого та підміну слідчим однієї слідчої (розшукової) дії іншою.

Вважає, що висновки експертів, досліджені судом першої інстанції, не містять однозначних (категоричних) тверджень про час та спосіб отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також даних про інші обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тому покладені в основу доведеності вини ОСОБА_6 висновки експертів, не містять доказів причетності останнього до інкримінованого йому злочину.

Звертає увагу, що на речах потерпілого ОСОБА_10 не виявлено крові ОСОБА_6 як і крові ОСОБА_10 в слідах піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обоз рук ОСОБА_6 .

На переконання сторони захисту, досліджені під час судового розгляду відеозапис з камери мобільного телефону слідчого ОСОБА_13 , який записаний на оптичному диску, та записи викликів лінії «102», що надійшли до органу досудового розслідування при листі на оптичному диску, не відповідають критеріям допустимості доказу, передбачених ст. 86 КПК України, а відеозаписи з нагрудним камер патрульних поліцейських за 27.06.2021 здобуті з грубим порушенням вимог КПК України.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_10 був у стані важкого алкогольного сп`яніння (3,04 проміле), що ставить під сумнів правильність сприйняття ним фактів об`єктивної дійсності за яких ним отримано тілесне ушкодження.

На думку сторони захисту, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому факту, що ОСОБА_6 в ніч інкримінованої йому події, був фактично затриманий без складання протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України, доставлений у відділок поліції, де з ним проводились процесуальні дії і де він, підкоряючись наказу, фактично перебував до обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України та з врахуванням думки учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , який будучи належно повідомленим про розгляд справи не прибув в судове засідання апеляційного суду.

Заслухавши виступи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задоволити, виступи прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у встановленому порядку, дослідженими у судовому засіданні та проаналізованими судом першої інстанції доказами, яким суд дав належну оцінку, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 даними в судовому засідання про те,

що ОСОБА_6 з кінця квітня до кінця червня 2021 року проживав з ним у його однокімнатній квартирі на АДРЕСА_1 . 26.06.2021 пізно ввечері потерпілий після роботи повернувся додому та побачив ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. У квартирі був безлад, з приводу чого між ними розпочалася сварка. В ході конфлікту ОСОБА_10 сказав, щоб ОСОБА_6 шукав собі інше житло. В певний момент, перебуваючи в освітленій кімнаті, ОСОБА_6 запропонував помиритись та обнятись, однак коли потерпілий підняв руки для того, щоб обняти обвинуваченого, останній наніс йому удар кухонним ножем в живіт та пошкодив кишківник. Момент, коли ОСОБА_6 , взяв зі столу ніж, потерпілий бачив, однак обвинувачений завдав йому удар без замахування. Після цього, потерпілий впав та запитав в ОСОБА_6 для чого він це зробив. Закривши рану сорочкою, ОСОБА_10 попрямував до ліфта, щоб піднятись на восьмий поверх до сусіда ОСОБА_14 . Останній викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Зазначив, що ніж, яким ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження, мав лезо шириною приблизно 2,5 см, довжина - 9-10 см, руків`я обмотане синьою ізолентою. Вказаний ніж до нанесення тілесного ушкодження лежав на столі. Причини таких дій ОСОБА_6 потерпілому незрозумілі, з останнім знайомі 5-6 років та конфліктів у них не було. За проживання у квартирі ОСОБА_6 здійснював оплату. Витрати на лікування ОСОБА_6 не відшкодувував, лише його батько передав потерпілому недостатню, порівняно з його витратами на лікування, суму коштів, про що була написана розписка. Також потерпілий зазначив, що після закінчення роботи з замовником випив три чарки алкоголю. Після удару ОСОБА_6 повільно витягнув ніж з тіла потерпілого, а коли останній впав на коліна, то обвинувачений почав його бити кулаками по голові. Жодної допомоги обвинувачений потерпілому не надавав.

-Показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні,

про те, що потерпілий ОСОБА_10 є його сусідом, а обвинувачений ОСОБА_6 , проживав у ОСОБА_10 як квартирант. Свідок ОСОБА_14 спілкувався з ОСОБА_6 лише одного разу. Зазначив, що приблизно в один з днів червня 2021 року приблизно о 02.00 год. до нього у квартиру, тобто з четвертого поверху на восьмий, прийшов ОСОБА_10 та на його тілі була кров. Він сказав, що між ним та ОСОБА_6 , відбулася сварка, в ході якої останній його поранив ножем в живіт. Після цього свідок викликав поліцію та швидку медичну допомогу, а потерпілому допоміг підійти до дивана та поклав його. Працівники швидкої медичної допомоги зупинили кров та доставили ОСОБА_10 у лікарню. Також зазначив, що ОСОБА_6 у ОСОБА_10 був єдиним квартирантом. З останнім вони інколи сперечались, зокрема з приводу того, що ОСОБА_6 часто курив, а ОСОБА_10 це не подобалось, а також з приводу недотримання ОСОБА_6 порядку у квартирі. Також ОСОБА_10 розповів, що під час сварки 27.06.2021 сказав ОСОБА_6 виселитись з квартири. Запаху алкоголю від ОСОБА_10 свідок ОСОБА_14 не відчував, останньому через поранення було важко рухатись та розмовляти. Також свідок зазначив, що з його квартири було вилучене простирадло.

-Показаннями свідка ОСОБА_13 , який працює на посаді дізнавача ВП

№2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, наданими в судовому засіданні, про те, що 26.06.2021 заступив на службове чергування та 27.06.2021 надійшло повідомлення про те, що в квартирі на вул. Морозна отримав ножове поранення ОСОБА_10 , яке наніс йому ОСОБА_6 . Прибувши на місце події, поспілкувались з сусідом потерпілого, який розповів, що до нього прийшов сусід ОСОБА_10 та сказав, що його порізав ОСОБА_6 . Зайшовши у квартиру ОСОБА_10 , у такій вже перебували працівники швидкої медичної допомоги. В квартирі був безлад, розкидані стакани, порожні пляшки від алкогольних напоїв, а також сліди крові. Потерпілий мав поранення у ділянці живота та був у крові, йому надавали медичну допомогу. Останній розповідав обставини події, свідомості не втрачав. Свідок ОСОБА_13 вирішив записати відеозапис свого спілкування з потерпілим ОСОБА_10 на свій мобільний телефон на випадок погіршення його стану здоров`я. Потерпілий повідомив, що удар ножем наніс йому ОСОБА_6 під час побутового конфлікту, але причини таких дій ОСОБА_6 . ОСОБА_10 не розумів. Після цього проведено огляд місця події, вилучено серед іншого ножі, речі зі слідами крові. При спілкуванні на сходовій клітці з ОСОБА_6 останній був у стані алкогольного сп`яніння, плутався у своїх поясненнях та не міг чітко висловлюватися, спочатку заперечував свою причетність до злочину, а в подальшому вказав, що це зробив він. Від ОСОБА_10 запаху алкоголю не відчував, останній не плутався у своїх словах та чітко висловлювався.

-Показаннями свідка ОСОБА_18 наданими в судовому засіданні про

те, що він працює на посаді інспектора УПП у Львівській області та 27.06.2021 з колегою ОСОБА_19 прибули на виклик на АДРЕСА_2 , де у квартирі №74 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження. Заявник повідомив, що мешканцю квартири №74 його співмешканець наніс тілесні ушкодження. Потерпілий ОСОБА_10 знаходився у квартирі заявника на 8 поверсі. Він лежав на дивані, одяг його був зі слідами крові та мав поранення в живіт. Потерпілий повідомив, що його співмешканець наніс йому удар ножем в ділянку живота. На сходовій клітці 4 поверху зустріли ОСОБА_6 , який сказав, що щойно прийшов додому, але натомість був одягнений в штани, майку та тапки. Також сказав, що є військовослужбовцем, проживає у квартирі №74 у ОСОБА_10 , однак не знає місця перебування ОСОБА_10 . В ході розмови з ОСОБА_6 також побачили, що на його пальцях були сліди, схожі на кров, на що він повідомив, що поранився. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу. Також зазначив, що потерпілий говорив, що після роботи вживав алкоголь, однак спілкувався нормально та розповів про всі події.

-показаннями свідка ОСОБА_19 наданими в судовому засіданні про те,

що працює він на посаді інспектора УПП у Львівській області та у 2021 або 2022 році прибував разом зі співробітником ОСОБА_18 на виклик у Сихівському районі м. Львова з приводу ножового поранення. Прибувши на місце події, побачили потерпілого, у якого була кровотеча у ділянці живота або грудей, та бригада лікарів йому надавала медичну допомогу. Потерпілий був при свідомості, однак майже нічого йому (свідку) не говорив та про обставини події йому не розповідав. Зазначив лише, що спочатку він не зрозумів, що поранений. В подальшому, на сходовій клітці зустріли обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та на його руках і одязі були сліди крові. Щодо походження слідів крові останній нічого конкретно пояснити не міг та після цього була викликана слідчо-оперативна група. Також зазначив, що потерпілий на момент їх прибуття знаходився не у своїй квартирі.

-показаннями свідка ОСОБА_20 наданими в судовому засіданні

про те, що працює на посаді медичного брата у Львівському обласному центрі екстреної медичної допомоги і медицини катастроф. 27.06.2021 прибув на виклик у квартиру АДРЕСА_7 з приводу ножового поранення. У кімнаті лежав потерпілий ОСОБА_10 , який сказав, що мешкає у квартирі №74 , де його поранив квартирант під час сварки. Власник квартири намагався зупинити кровотечу. Стан потерпілого лікарями був стабілізований та його було доставлено до лікарні. У потерпілого було виявлено колото-різану рану, проникаючу в черевну порожнину справа.

-показаннями свідка ОСОБА_22 наданими в судовому засіданні

про те, що вона працює лікарем невідкладних станів станції швидкої медичної допомоги та вночі 27.06.2021 надійшов виклик з приводу ножового поранення. Прибувши на місце, спочатку зайшли у квартиру потерпілого, однак з`ясувалось, що останній пішов до сусіда, квартира якого знаходилась вище. Потерпілий лежав на ліжку, на його тілі була кров та ознаки колото-різаної рани у ділянці живота. Стан потерпілого був важким, його тиск понижувався, однак він перебував при свідомості. Потерпілий говорив, що тілесне ушкодження йому наніс квартирант. Запаху алкоголю від потерпілого не чула, його свідомість була ясна і не затьмарена. Після надання первинної медичної допомоги потерпілий був госпіталізований. Вказала, що повністю підтверджує свої записи в медичній документації. Обвинуваченого ОСОБА_6 свідок ОСОБА_22 не бачила.

-повідомленнями зі служби «102» про подію, яка мала місце 27.06.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до змісту яких мешканець цієї квартири ОСОБА_10 отримав поранення ножем в живіт. Такі повідомлення надійшли від ОСОБА_14 , який проживає у квартирі №98 вказаного будинку, з медичного закладу, куди був доставлений потерпілий ОСОБА_10 . Особою, яка могла завдати тілесні ушкодження, вказано квартиранта ОСОБА_10 . ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 173-176);

-протоколом огляду місця події від 27.06.2021, фототаблицею та відеозаписом такого, в ході якого зі згоди потерпілого ОСОБА_10 оглянуто квартиру АДРЕСА_2 та серед іншого виявлено сліди РБК, ножі, в тому числі кухонний ніж з синьою ізолентою, одна пляшка «Пшенична», виявлене в ході огляду вилучено, оглянуто та визнано речовими доказами (Т. 1 а.с. 177-203, 246-249);

-протоколом огляду місця події від 27.06.2021, фототаблицею до такого, в ході якого зі згоди працівника ВНМД КНП «8-ма МКЛ м. Львова» ОСОБА_24 , оглянуто приміщення вказаного медичного закладу та вилучено одяг потерпілого ОСОБА_10 , постільну білизну та рушник зі слідами РБК, які оглянуто та визнано речовими доказами (Т. 1 а.с. 204-245);

-протоколом огляду від 27.06.2021 та додаткового огляду предметів від 02.07.2021 та фототаблицею, в ході якого зі згоди ОСОБА_6 оглянуто надані ним особисті речі, серед яких одяг, мобільні телефони, які визнано речовими доказами (Т. 1 а.с. 250, т. 2 а.с. 1-18, 23-25);

-рапортом слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 , який після прибуття 27.06.2021 на місце події за адресою: АДРЕСА_7 , спілкувався з ОСОБА_10 , який повідомив про нанесення йому співмешканцем ОСОБА_6 поранення ножем в ділянку живота. Вказана розмова зафіксована на відеозапис, який оглянуто слідчим та визнано речовим доказом, а також оглянуто судом (Т. 2 а.с. 19-22);

- протоколом огляду предметів від 05.07.2021, а саме відеозаписів з нагрудних камер поліцейського екіпажу №401 та відеозаписом, оглянутим в ході судового розгляду, на якому серед іншого зафіксовано ОСОБА_14 , який повідомив, що ОСОБА_10 прийшов зі слідами крові до нього у квартиру, а також спілкування з ОСОБА_10 , який повідомив деякі обставини нанесення йому тілесних ушкоджень квартирантом. Вказані відеозаписи визнані речовим доказами (Т. 2 а.с. 26-29);

-інформацією Департаменту патрульної поліції щодо розстановки сил та засобів батальйону №3 управління патрульної поліції за 26.06.2021 (нічна зміна) (Т. 2 а.с. 30-32);

-протоколом огляду предметів від 09.07.2021, в ході якого оглянуто оптичний диск з аудіозаписами телефонних повідомлень, які надходили на спецлінію служби «102» 27.06.2021, який визнано речовим доказом та прослухано в ході судового розгляду (Т. 2 а.с. 33-39);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.07.2021 та відеозаписом, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 детально розповів та показав на місці обставини нанесення йому 27.06.2021 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (Т. 2 а.с. 40-44, 50);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.07.2021 та відеозаписом, в ході якого ОСОБА_6 детально розповів та показав на місці обставини нанесення 27.06.2021 потерпілому тілесних ушкоджень, зазначивши серед іншого, що ОСОБА_10 , який, на відміну від нього, перебував у стані алкогольного сп`яніння, вкусив його за палець, встав з ліжка та «нарвався» на ОСОБА_6 , після чого останній не помітив як завдав потерпілому удар ножем в ділянку живота, в подальшому промив палець, залишив ніж, тоді вийшов з квартири, а коли повернувся, то вже прибули працівники поліції (Т. 2 а.с. 45-49, 51);

-матеріалами тимчасового доступу до речей і документів (медичної картки ОСОБА_10 ) від 23.07.2021 (Т. 2 а.с. 52-55);

-матеріалами тимчасового доступу до речей і документів (мобільних телефонів ОСОБА_6 ) від 26.07.2021 (Т. 2 а.с. 56-65);

-матеріалами тимчасового доступу до речей і документів (медичної картки ОСОБА_10 ) від 29.07.2021 (Т. 2 а.с. 66-103);

-матеріалами тимчасового доступу до речей і документів (аудіозапису виклику швидкої допомоги) від 06.08.2021, протоколом огляду предмету (оптичного диску) від 06.08.2021, протоколом огляду предмету (оптичного диску) від 12.08.2021, які визнано речовими доказами (Т. 2 а.с. 104-113);

-заявою ОСОБА_10 від 08.07.2021 щодо факту заподіяння йому злочином шкоди (Т. 2 а.с. 114);

-висновком судово-медичної експертизи №27/2021 від 15.07.2021, відповідно до якого згідно з медичною картою стаціонарного хворого №4184 лікарями КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» у ОСОБА_10 було виявлено: «На передній черевній стінці справа від пупка на 4 см і нижче нього на 8 см - в поперечному напрямку колото-різана рана лінійної форми, розміром 4,0х1,0 см, з якої інтенсивно виділяється кров. Рановий канал йде знизу догори, перпендикулярно тілу і проникає в черевну порожнину» та встановлено діагноз «Проникаюча колото-різана рана живота з наскрізним пошкодженням петель тонкої кишки. Внутрічеревна кровотеча. Геморагічний шок ІІ ст.». Виявлене у ОСОБА_10 проникаюче поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням петель тонкої кишки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею та шоком, утворилось внаслідок дії колото-ріжучого предмету або знаряддя, могло виникнути 27.06.2021 та за ступенем важкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення. Виявлене у ОСОБА_10 тілесне ушкодження не могло утворитись при падінні з висоти власного зросту. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження локалізовані на ділянках тіла, котрі є доступними для дії власної руки. Судово-медичних даних про те, в якій позі знаходився ОСОБА_10 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень, немає (Т. 2 а.с. 133-134);

-додатковим висновком судово-медичної експертизи №32/2021 від 12.08.2021, відповідно до якого виявлене у ОСОБА_10 тілесне ушкодження відповідно до висновку експерта №27/2001, а саме: «Проникаюча колото-різана рана живота з наскрізним пошкодженням петель тонкої кишки. Внутрічеревна кровотеча. Геморагічний шок ІІ ст.» могло утворитись способом, відтвореним потерпілим при обставинах, на які вказує ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту 21.07.2021. Тілесне ушкодження у ОСОБА_10 не могло утворитися без прикладання значної сили, шляхом самостійного натикання ОСОБА_10 на ніж, який утримувався в лівій руці ОСОБА_6 при обставинах, на які вказує ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 21.07.2021 (Т. 2 а.с. 135-136);

-висновком судово-медичної експертизи №171/2021мк від 03.08.2021, відповідно до якого при судово-медичній експертизі одягу ОСОБА_10 було виявлено: на правій полі сорочки одне наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Враховуючи результати експериментів можна вважати, що пошкодження на правій полі сорочки не могло утворитись від дії клинка ножа, наданого на експертизу. Беручи до уваги висновок експерта №27/2001 судово-медичної експертизи ОСОБА_10 від 15.07.2021 можна вважати, що колото-різане пошкодження на правій полі сорочки відповідає за локалізацією рані, виявленій на передній черевній стінці справа (Т. 2 а.с. 138-142);

-висновком судово-медичної експертизи №172/2021мк від 03.08.2021, відповідно до якого при судово-медичній експертизі одягу ОСОБА_10 було виявлено: на правій полі сорочки одне наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Враховуючи результати експериментів можна вважати, що пошкодження на правій полі сорочки могло утворитись від дії клинка ножа, наданого на експертизу. Беручи до уваги висновок експерта №27/2021 судово-медичної експертизи ОСОБА_10 від 15.07.2021 можна вважати, що колото-різане пошкодження на правій полі сорочки відповідає за локалізацією рані, виявленій на передній черевній стінці справа (Т. 2 а.с. 143-147);

-висновком судово-медичної експертизи №173/2021мк від 03.08.2021, відповідно до якого при судово-медичній експертизі одягу ОСОБА_10 було виявлено: на правій полі сорочки одне наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Враховуючи результати експериментів можна вважати, що пошкодження на правій полі сорочки не могло утворитись від дії клинка ножа, наданого на експертизу. Беручи до уваги висновок експерта №27/2001 судово-медичної експертизи ОСОБА_10 від 15.07.2021 можна вважати, що колото-різане пошкодження на правій полі сорочки відповідає за локалізацією рані, виявленій на передній черевній стінці справа (Т. 2 а.с. 148-152);

-висновком судово-медичної експертизи №367/21ц від 12.07.2021, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трьох ножів, вилучених 27.06.2021 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , встановлено, що в слідах світло-сірого кольору на трьох ножах (об`єкти №1, 2, 3) виявлено клітини зроговілого плоского епітелію. Крові, білка та її клітинних елементів у вищевказаних об`єктах не виявлено (Т. 2 а.с. 184-185);

-висновком судово-медичної експертизи №1001/2021-ім від 11.08.2021, відповідно до якого кров ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Кров ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВ0. У слідах на сорочці (об`єкти №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10), на штанах (об`єкти №11, 12), на трусах (об`єкт №13), на шкарпетці (об`єкт №14), на рушнику (об`єкт №15), на підодіяльнику (об`єкти №16, 17, 18, 19, 20), речах, вилучених під час огляду місця події, у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8-МКЛ м. Львова, виявлена кров людини групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0, що може походити від будь-якої особи з такою ж групою крові за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі від ОСОБА_10 (Т. 2 а.с. 189-195);

-висновком судово-медичної експертизи №1002/2021-ім від 22.07.2021, відповідно до якого кров ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (Т. 2 а.с. 198-200);

-висновком судово-медичної експертизи №1003/2021-ім від 05.08.2021, відповідно до якого в слідах на марлевому тампоні зі змивами з поверхні стакана зі столу кімнати №1 (об`єкт №1), зі змивами з поверхні пляшки «Пшенична» зі столу кімнати №1 (об`єкт №2), зі змивами з поверхні столу кімнати кухні (об`єкт №4), вилучених під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено кров людини та антиген В ізосерологічної системи АВ0, що може походити від будь-якої особи з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною ситемою АВ0, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_6 . В слідах на марлевому тампоні зі змивами з поверхні підлоги коридору (об`єкт №5) - вилученому під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено кров людини та антиген А ізосерологічної системи АВ0, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 (Т. 2 а.с. 204-212);

-висновком судово-медичної експертизи №1004/2021-ім від 16.07.2021, відповідно до якого кров ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (Т. 2 а.с. 215-217);

-висновком судово-медичної експертизи №999/2021-ім від 29.07.2021, відповідно до якого у слідах на штанах ОСОБА_6 (об`єкти №2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15) знайдена кров людини та антиген В ізосерологічної системи АВ0, що може походити від будь-якої людини з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від ОСОБА_6 і не може походити від потерпілого ОСОБА_10 (Т. 2 а.с. 221-226);

-висновком судово-медичної експертизи №1000/2021-ім від 22.07.2021, відповідно до якого в слідах на підодіяльнику (згідно з постановою «простинь») (об`єкти №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9) на фрагменті напівсинтетичної тканини (згідно з постановою «коврик») (об`єки №10, 11), вилучених при ОМП, виявлена кров людини та антигени А ізосерологічної системи АВ0, що може походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від ОСОБА_10 і не може походити від ОСОБА_6 (Т. 2 а.с. 230-234);

-протоколами отримання зразків для експертизи (Т. 2 а.с. 249-250, т. 3 а.с. 1-4);

-речовими доказами, безпосередньо оглянутими в ході судового розгляду.

Викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є правильний та зроблений на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, які підтверджено доказами, перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх достатності та взаємозв`язку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 27 червня 2021 року як доказу, внаслідок проведення слідчої дії всупереч вимогам статті 234 КПК України, без ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів.

Статтею 30 Конституції України визначено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Дана конституційна гарантія кореспондує зі змістом частини 1 статті 233 КПК України, відповідно до якої ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відтак, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ними володіє.

Згідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 266/4000/14-к, для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, за відсутності ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення слідчої дії, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення огляду місця події (житла) 27.06.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , стало повідомлення на службу «102» від ОСОБА_14 відповідно до змісту якого мешканець вище вказаної квартири, ОСОБА_10 , отримав поранення ножем в живіт.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи володільцем житла, надав добровільну згоду на проведення огляду у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується його письмовою заявою від 27.06.2021 року (т.1 а.с.177).

Водночас, під час апеляційного розгляду стороною захисту не доведено вказані в апеляційній скарзі твердження про наявність обґрунтованого сумніву щодо підписання потерпілим такої заяви до початку проведення огляду місця події, а також не доведено наявності сумніву у добровільності заяви потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_10 , надаючи дозвіл на проведення огляду у його квартирі, в зв`язку з вчиненням проти нього кримінального правопорушення, попри перебування у стані алкогольного сп`яніння, діяв логічно та послідовно. Будь-яких зауважень щодо проведення вказаної слідчої дії під час досудового розслідування та судового розгляду від потерпілого не надходило.

Стосовно доводів апелянта щодо проведення огляду квартири АДРЕСА_2 без згоди ОСОБА_6 як винаймача житлового приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Пунктом 19 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до ч.1 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків,установлених ч.3 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що володілець житла, потерпілий ОСОБА_10 , проживав в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та у відповідності до ч.1 ст.233 КПК добровільно надав свою згоду на огляд вказаного житла, який проводився з участю двох понятих, що засвідчено відповідними підписами.

Потерпілий не змінював своєї позиції щодо добровільності його згоди на проведення вказаної слідчої дії в його житлі.

Доводи апелянта про порушення прав ОСОБА_6 , як винаймача житлового приміщення під час огляду без його згоди квартири АДРЕСА_2 , колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що в даному випадку мало місце спільне проживання та користування усією однокімнатною квартирою як потерпілим, так і обвинуваченим.

Оскільки законом не передбачено обов`язкового отримання згоди на огляд житла в усіх співвласників чи володільців житла, що узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06.02.2020 по справі №336/1667/16-к, колегія суддів приходить до висновку, що огляд місця події, проведений 27.06.2021 у квартирі АДРЕСА_2 зі згоди потерпілого ОСОБА_10 , відбувся у відповідності до вимог Кримінального процесуального закону.

Твердження сторони захисту, що слідчий фактично провів не огляд, а обшук квартири АДРЕСА_2 без законних на те підстав є необґрунтованими.

Частиною 1,2 ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Таким чином законодавець розрізняє такі слідчі дії, як огляд місця події та обшук.

Обшук це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час, огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння кримінального правопорушення. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду (ч. 3 ст. 214 КПК).

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2021 за адресою: квартира АДРЕСА_2 було проведено огляд місця події.

Зазначена слідча дія проводилась з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.

При цьому, огляд місця події проведено за письмовою згодою потерпілого та за участі понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що підтверджується їх підписами, які наявні у протокол огляду місця події від 27.06.2021. Жодних зауважень під час вказаної слідчої дії від понятих не поступало.

Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

Як вбачається з дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 27.06.2021, фототаблиці та відеозапису такого (Т. 1 а.с. 177-203), під час огляду квартири АДРЕСА_2 , серед іншого виявлено сліди РБК, ножі, в тому числі кухонний ніж з синьою ізолентою, одна пляшка «Пшенична», виявлене в ході огляду вилучено, оглянуто та визнано речовими доказами.

Враховуючи інформацію, яка відображена у протоколі огляду місця події від 27.06.2021, фототаблиці та відеозапису такого, апеляційний суд приходить до висновку, що вище вказаний огляд місця події, був проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 27.06.2021 року є необгрунтованими.

Покликання апелянта на те, що протокол огляду місця події від 27.06.2021 року, проведеного у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8 МКЛ м. Львова, не відповідає критеріям допустимості доказів, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчиненняткримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Як вбачається з повідомленнями зі служби «102», яке надійшло з медичного закладу 8 лікарня, куди був доставлений потерпілий ОСОБА_10 (т.1 а.с.174), швидкою медичною допомогою (ШМД 157) 27.06.2021 до них доставлено гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 , якого поранив ножем у живіт квартирант ОСОБА_6 . ОСОБА_10 госпіталізовано в реанімацію.

Враховуючи наявність факту звернення медичного закладу на лінію 102, у зв`язку з вчиненням проти ОСОБА_10 кримінального правопорушення, огляд місця події від 27.06.2021 року, проведений у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8-МКЛ м. Львова, здійснювалось на підставі та в порядку, передбаченому КПК України.

Щодо покликання апелянта на відсутність згоди потерпілого на вилучення його речей, зокрема одягу потерпілого ОСОБА_10 , постільної білизни та рушника зі слідами РБК, які оглянуто та визнано речовими доказами, то з цього приводу жодних зауважень та заперечень від потерпілого під час досудового розслідування та судового розгляду не надходило, що фактично презюмує його згоду на вилучення зазначених предметів, та не може бути підставою для визнання протоколу місця події від 27.06.2021 року, проведеного у приміщенні невідкладної медичної допомоги 8 МКЛ м. Львова недопустимим доказом.

Враховуючи вище наведене, твердження сторони захисту, що вилучені в ході огляду речі та предмети здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України колегія суддів вважає безпідставними.

Також апеляційний суд перевіривши, визнає необґрунтованими доводи сторони захисту, що висновки судово-медичних експертиз №27/2021 від 15.07.2021 (Т. 2 а.с. 133-134); №32/2021 від 12.08.2021 (Т. 2 а.с. 135-136); №171/2021мк від 03.08.2021, (Т. 2 а.с. 138-142); №172/2021мк від 03.08.2021 (Т. 2 а.с. 143-147); №173/2021мк від 03.08.2021, (Т. 2 а.с. 148-152), №367/21ц від 12.07.2021 (Т. 2 а.с. 184-185); №1001/2021-ім від 11.08.2021, (Т. 2 а.с. 189-195); експертизи №1002/2021-ім від 22.07.2021, (Т. 2 а.с. 198-200); №1003/2021-ім від 05.08.2021 (Т. 2 а.с. 204-212); №1004/2021-ім від 16.07.2021 (Т. 2 а.с. 215-217); №999/2021-ім від 29.07.2021 (Т. 2 а.с. 221-226); №1000/2021-ім від 22.07.2021(Т. 2 а.с. 230-234). не містять доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину.

Вказані висновки експертів були досліджені під час розгляду справи у суді першої інстанції й таким в оскаржуваному вироку надана об`єктивна та обґрунтована оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту, про те, що на речах потерпілого ОСОБА_10 не виявлено крові ОСОБА_6 як і крові ОСОБА_10 в слідах піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обоз рук ОСОБА_6 , оскільки досліджені місцевим судом докази узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності та у сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо покликання апелянта на те, що досліджені під час судового розгляду відеозапис з камери мобільного телефону слідчого ОСОБА_13 , який записаний на оптичному диску, та записи викликів лінії «102», що надійшли до органу досудового розслідування при листі на оптичному диску, не відповідають критеріям допустимості доказу, а відеозаписи з нагрудним камер патрульних поліцейських за 27.06.2021 здобуті з грубим порушенням вимог КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з рапорту слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 , наявного в матеріалах справи, слідчий після прибуття 27.06.2021 на місце події за адресою: АДРЕСА_7 , спілкувався з ОСОБА_10 , який повідомив про нанесення йому співмешканцем ОСОБА_6 поранення ножем в ділянку живота. (Т. 2 а.с. 19-22). Вказана розмова зафіксована на відеозапис, який оглянуто слідчим та визнано речовим доказом, а також оглянуто судом першої інстанції.

В матеріалах справи також наявний протокол огляду предметів від 09.07.2021, в ході якого оглянуто оптичний диск з аудіозаписами телефонних повідомлень, що 27.06.2021надходили на спецлінію служби «102», який визнано речовим доказом та прослухано місцевим судом в під час судового судового розгляду (Т. 2 а.с. 33-39).

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Згідно правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 19.08.2021 у справі №756/8124/19, матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

З огляду на наведене, апеляційний приходить до переконання, що досліджені місцевим судом оптичний диск з аудіозаписами телефонних повідомлень, які надходили на спецлінію служби «102» 27.06.2021 та відеозапис з камери мобільного телефону слідчого ОСОБА_13 яким зафіксовано спілкування слідчого з потерпілим ОСОБА_10 після прибуття 27.06.2021 на місце події за адресою: АДРЕСА_7 , які були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні, є належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості, як доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_6 відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та бути підтверджено фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

За приписами ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому КПК України не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими. Натомість передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).

У даному випадку, доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, захисник не обґрунтовує процесуальними порушеннями, допущеними при їх збиранні (отриманні), а також не вказує, що такі докази отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На переконання апеляційного суду, наведені захисником апеляційні доводи не є безумовною підставою для визнання відеозаписів з нагрудних камер поліцейських недопустимими доказами.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 в ніч інкримінованої йому події, був фактично затриманий без складання протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України, доставлений у відділок поліції, де з ним проводились процесуальні дії і де він, підкоряючись наказу, фактично перебував до обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування чи судового розгляду звертався із заявами про вчинення відносно нього будь-яких неправомірних дій працівниками правоохоронних органів.

Апеляційні доводи про те, що потерпілий ОСОБА_10 був у стані важкого алкогольного сп`яніння, що, на думку сторони захисту, ставить під сумнів правильність сприйняття ним фактів об`єктивної дійсності за яких ним отримано тілесне ушкодження, апеляційний суд вважає непереконливими.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , допитаних судом першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 повідомляв, що його поранив під час сварки співмешканець (квартирант).

Крім того, свідок ОСОБА_22 , яка працює лікарем невідкладних станів станції швидкої медичної допомоги та вночі 27.06.2021 прибула на виклик з приводу ножового поранення, надала показання про те, що свідомість потерпілого була ясна та не затьмарена.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність підстав у потерпілого та свідків обмовляти обвинуваченого, оскільки останні перед допитом попереджувались про кримінальну відповідальність за відповідними статтями КК України, добровільно надали показання щодо відомих їх обставин та такі показання фактично доповнюють одні одних та об`єктивно відтворюють події.

Що стосується клопотання апелянта про дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні, то таке є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Оскільки в апеляційних доводах не наведено передбачених ч.3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження письмових доказів, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання захисника.

З огляду на наведене, апеляційні доводи сторони захисту є безпідставними.

На думку апеляційного суду, заперечення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є способом захисту, спрямованим на уникнення останнім відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, часткове відшкодування батьком обвинуваченого шкоди потерпілому як обставину, яка пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, який неодружений та має батьків пенсійного віку, які хворіють, однак з якими до затримання, тобто за місцем реєстрації, не проживав, звільнений з військової служби за контрактом та за місцем проходження служби характеризується незадовільно, на медичних обліках не перебуває, однак звертався 24.02.2017-25.02.2017 за медичною допомогою до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», на момент ухвалення вироку має судимість, однак станом на час вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, згідно зі ст. 89 КК України вважався таким, що судимості не має, та правильно призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Прийшовши до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження покарання, яке належить відбувати реально, суд обґрунтовано вказав, що вирок Яворівського районного суду Львівської області від 18.08.2021, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік - слід виконувати самостійно.

Допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу, подану захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_9 безпідставною, та вважає вирок суду законним та обґрунтованим й підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою - з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4