Номер провадження: 11-сс/813/395/23
Справа № 523/1414/23 1-кс/523/505/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2023 року про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене 06.02.2023 року при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 06.02.2023 року при проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) Одинадцять товарних чеків та п`ятнадцять бирок на золоті вироби, які упаковані до паперового конверту;

2) Грошові кошти, а саме: 1 купюра номіналом 10 LEI (087С0403174), 2 купюри номіналом 100 доларів США (АВ43336698D B2, HD47941498A D4), 10 купюр номіналом 500 гривень (ЕБ6785116, АЕ3260826, АЄ9559580, ВИ1667513, ЄИ4701523, ЗГ3548281, АБ6251380, ХГ0930569, ХГ2052970, ВВ4325912), 25 купюр номіналом 1000 гривень (ЯБ8588883, ЕГ4331832, ЕВ8887298, АЕ 8965703, АЗ4570206, АА3155536, АВ9428539, АВ4649163, АД0689581, ЕГ2415521, АЄ5108252, ЯБ2984258, ЕВ9423283, АЕ5167966, АЄ6365693, АЗ2017407, АВ1767803, АЕ5766300, АЕ1614893, АН4742061, ЕА6409245, АЕ5760917, БП3439438, БМ5262767, БР4967315), які упаковано до полімерного пакету SUD 1120648;

3) Грошові кошти, а саме: 2 купюри номіналом 1000 гривень (АЖ2896238, БР0928624), 7 купюр номіналом 500 гривень (ЛД4770582, УД0210744, АП6320749, СЖ1016533, ХД1440153, ВА9769789, АП9444461), 1 купюра номіналом 200 гривень (ГА3809360), 2 купюри номіналом 100 гривень (УД1770482, УЛ5690318), які упаковано до полімерного пакету SUD 1121742;

4) Сім карта мобільного оператора «Київстар» на якій містяться написи НОМЕР_1 , яку упаковано до паперового конверту;

5) Мобільний телефон марки «Xiaomi» в корпусі темно синього кольору, мобільний телефон марки «TECNO B1F» в корпусі синьо-фіолетового кольору IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в якому міститься сім картка мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 , які упаковано до паперового конверта.

В обґрунтування накладення арешту слідчий суддя вказав, що СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000119 від 24.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 23.01.2023 близько 19:00 год. до відділу поліції № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області звернулась ОСОБА_10 , стосовно того, що 23.01.2023 у період часу з 04:00 год., по 05:00 год., невстановлені особи проникни до будинку АДРЕСА_2 , та з погрозою застосування насилля, яке було небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини скоєного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 у зв`язку з тим, що за її місцем мешкання можуть зберігатися предмети, документи, які можуть належати потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , грошові кошти, які здобуті злочинним шляхом, та можуть свідчити про злочину діяльність, а також знаряддя вчинення злочину та речі і предмети, які вилучені із вільного обігу на території України, в тому числі вогнепальна зброя та боєприпаси, які мають значення для встановлення істини по кримінальному провадженню.

Вищевказані предмети на підставі ст.98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що у матеріалах досудового розслідування вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання органів досудового розслідування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість ухвали слідчого судді, мотивуючи свої доводи тим, що майно, яке було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме грошові кошти, її мобільні телефони, яке визнано речовими доказами по справі, не містять слідів кримінального правопорушення та не підлягає можливої конфіскації майна. На сьогодні ОСОБА_8 не повідомлено про підозру, вона не є свідком у кримінальному провадження, але її майна арештовано, що є порушенням усталено практики Європейського суду з прав людини, а саме втручання публічної влади в право на мирне володіння майном. Стверджує, що у цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозри двом невідомим власнику особам. Тобто є підозрювані особи, які не мають жодного відношення до ОСОБА_8 , а відповідно її майно не має відношення ні до цих осіб, ні до кримінального провадження в цілому. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого про арешт майна, повернути ОСОБА_8 майно, яке у неї було вилучено.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника власника - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000119 від 24.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 23.01.2023 близько 19:00 год. до відділу поліції № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області звернулась ОСОБА_10 , стосовно того, що 23.01.2023 у період часу з 04:00 год., по 05:00 год., невстановлені особи проникни до будинку АДРЕСА_2 , та з погрозою застосування насилля, яке було небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Під час досудового розслідування, 06.02.2023 року при проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 03.02.2023 року, вилучено майно, яке зазначено у протоколі обшуку від 06.02.2023, та постановою слідчого визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження(а.п. 6 - 19)

Слідчим суддею обґрунтовано вказано, що необхідність арешту зумовлюється тим, що

у матеріалах досудового розслідування вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. З урахуванням цих обставин слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання органів досудового розслідування з метою збереження речових доказів.

З огляду на викладене, є достатньо підстав вважати, що зазначене вище майно може містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, тобто відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що свідчить місце їх вилучення та кількісні і якісні характеристики вилученого майна, які в сукупності вказують на ймовірний зв`язок із інкримінованим кримінальним правопорушенням. Тому вказані речі підлягають арешту.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано з дотриманням вимог ст.132, 170-173 КПК України наклав арешт на вказане майно з тих підстав, що вказане майно має значення для кримінального провадження, та у відповідності до ст.98 КПК України містить ознаки речового доказу та визнане таким у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно у даному кримінальному провадженні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

Розгляд клопотання про арешт майна слідчим суддею проведено у відповідності до положень ст.172 КПК України.

Доводи адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ґрунтуються на іншій, суб`єктивній оцінці апелянтом обставин, встановлених слідчим суддею. Фактично доводи апелянта побудовані на запереченні фактів та обставин кримінального провадження, які встановлені на даному етапі досудового розслідування, що жодним чином не спростовує законність постановленого судового рішення.

Також апеляційний суд звертає уваги на те, що вказане майно імовірно могло бути об`єктом кримінально протиправних дій та набуто кримінально протиправним шляхом особами, які проникни до будинку АДРЕСА_2 , та з погрозою застосування насильства, яке було небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а телефони імовірно могли використовуватися цими особами для спілкування при здійсненні кримінально протиправних дій з метою заволодіння чужим майном.

Апеляційний суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.171-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2023 року про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене 06.02.2023 року при проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4