Справа № 346/2185/22
Провадження № 1-кп/346/492/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1
з участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/492/22, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 16.05.2022 року за № 0000299 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працює, на утриманні нікого не має, згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
обвинувачений вчинив незаконне видобування корисних копалини загальнодержавного значення.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
16.05.2022 року приблизно об 11:00 год. обвинувачений, не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством України дозволу, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.19 Кодексу України про надра, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59, приїхав автомобілем марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », до русла річки Сопівка між смт. Печеніжин та с. Сопів Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, та умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, при участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких він запевнив в правомірності дій щодо забору піщано-гравійної суміші, з метою використання у власних потребах, за допомогою ручних лопат здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення безпосереднього з прибережної території річки Сопівка між смт. Печеніжин та Сопів Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, а саме сировини піщано-гравійної - гравію, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення. Без наявності відповідних дозвільних документів обвинувачений навантажив дану сировину на кузов вищевказаного автомобіля, який зареєстрований за ОСОБА_8 , та яким на підставі довіреності серії НОВ №522998 від 22.11.2019 року користується обвинувачений.
Відповідно до висновку експерта від 26.05.2022 року зразки грунту, вилучені з місця видобування та із кузова вказаного автомобіля, є некарбонатними піщаними грунтами сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю; подібні між собою за комплексом ознак: кольором, механічним складом, карбонатністю, кількісним і якісним мінеральним складом, кількісним і якісним складом вільних гумінових речовин і мають спільну родову належність. Зразки грунту, вилучені з місця видобування, є некарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якому кількість гравію становить 45,5 %, а зразки грунту, вилучені з кузова вказаного автомобіля некарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якому кількість гравію становить 53,9 %.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачений суду пояснив, що 16.05.2022 року близько 11:30 год. на вказаному автомобілі разом з дружиною ОСОБА_6 поїхали до річки між смт. Печенжин та с.Сопів (на відстані 300 метрів від його будинку), де на березі річки за допомогою лопат навантажили гравій (шутер) у вказаний автомобіль з метою засипати ями на дорозі, щоб можна було проїхати коляскою. Згодом до них підійшов їхній син ОСОБА_9 , а через 15-20 хв. під`їхали працівники поліції та зафіксували вказаний факт. Зазначений автомобіль належить ОСОБА_8 , який видав обвинуваченому довіреність на здійснення його обслуговування (проходження діагностики та страхування), оскільки транспортний засіб перебував в несправному стані, а обвинувачений взяв його відремонтувати. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати та врахувати його стан здоров`я (наявність злоякісного новоутворення нижньої долі бронха або легені), про що долучив відповідні виписки із медичної карти стаціонарного хворого.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Отже, винуватість обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 240 КК України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, є нетяжким злочином.
Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, не встановлено.
Суд враховує особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, адже його судимість є погашеною (а.п. 24), на обліках в психоневрологічному та в наркологічному кабінетах не перебуває (а.п. 25,26), позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 28), стан його здоров`я, зокрема, встановлення йому клінічного діагнозу злоякісне новоутворення нижньої долі бронха або легені, що підтверджується даними відповідних виписок із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 03.10.2022 року та 24.10.2022 року (а.п.57, 58).
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.
Прокурор в судовому засіданні просить визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння розкриттю ним кримінального правопорушення, позитивної характеристики, а також стан його здоров`я. Крім того, просить вирішити питання про стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експерта, а також вирішити долю речових доказів, зокрема, вищевказаний транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію та довіреність щодо нього повернути власнику ОСОБА_8 ; лопати та взірці суміші - знищити, а диск з відеозаписом - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 240 КК України, тобто у виді позбавлення волі на мінімальний строк, та враховуючи конкретні обставини вказаного кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього частини обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки це, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію у цьому кримінальному провадженні, окрім позиції сторін, враховує наступне.
За вчинення діяння, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 4 частини першої статті 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що він є власником вказаного транспортного засобу, який ним передано церковній громаді (церкві) для проведення будівельних робіт. Згодом до нього звернувся священник з проханням про надання довіреності ОСОБА_5 на користування ним. Про незаконне використання ОСОБА_5 вказаного автомобіля ОСОБА_10 не було відомо.
Оскільки під час розгляду кримінального правадження встановлено, що власник (законний володілець) ОСОБА_8 не знав про незаконне використання автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», то це виключає можливість застосування спеціальної конфіскації до такого майна.
Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 року у справі № 723/1280/20, провадження № 51-4613км20 дійшов висновку про те, що диспозицією ч. 2 ст. 240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин.
Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому автомобіль марки «Камаз», яким обвинувачений їх перевозив не є знаряддям вчиненого злочину, у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.
Крім того, такі висновки в частині відмови у застосуванні спецконфіскації автомобіля марки «Камаз» узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к) у провадженнях з подібними обставинами.
Як установлено у цьому кримінальному провадженні і не заперечується стороною обвинувачення ОСОБА_5 використовував автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502» саме для перевезення корисних копалин, тоді як безпосередньо забір піщано-гравійної суміші здійснювався лопатами.
З огляду на викладене та усталену практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », саме знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.
Водночас суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.06.2020 у справі № 748/1457/19, яка полягає в наступному.
Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.
У статті 8 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Отже, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
У цьому кримінальному провадженні потерпілих немає, розмір завданих державі збитків не установлений, а автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », належать третій особі, обізнаність якої про злочинне використання транспортного засобу не встановлено.
Отже, оскільки автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502» не був саме знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, його власник не знав про злочинне використання його майна, а конфіскація цього майна становитиме непропорційне втручання у право осіб на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, порушить «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на власника ОСОБА_8 «надмірний індивідуальний тягар», суд дійшов висновку про відсутність підстав для конфіскації вказаного речового доказу.
Необхідності застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили немає.
Процесуальні витрати в справі складають 1 372,96 грн. на залучення експерта та підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з положеннями ст.124 КПК України.
Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Відповідно до правил ч. 4 ст. 174 КПК України скасуванню підлягає арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2022 року на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) гривні 96 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Питання про речові докази вирішити таким чином:
-автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який поміщено на спеціальний майданчик Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (м. Коломия, вул. Горбаша, Івано-Франківської області); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; довіреність серії НОВ №522998 на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », повернути ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , як власнику;
- чотири лопати та два взірці піщано-гравійної суміші з кузова автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та з місця видобування піщано-гравійної суміші, які передано на зберігання відповідальній особі за зберігання речових доказів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, знищити;
- DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної камери працівників Коломийського ВП ГУНП, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, зберігати при цих матеріалах, наявних в Коломийській окружній прокуратурі.
Скасувати заходи забезпечення у виді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2022 року, на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; довіреність серії НОВ №522998 на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1