УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 557/60/21

провадження № 51-1708ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 31 березня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року.

Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 31 березня 2022 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Серби Кодимського району Одеської областіта жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 22 грудня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, звільненого 22 лютого 2016 року,

засуджено: за ч. 1 ст. 111 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 15, ст. 113 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

За вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні державної зради у формі надання допомоги представнику іноземної організації в проведенні підривної діяльності проти Українита у закінченому замаху на диверсію, шляхом здійснення вибуху на пошкодження об`єкта, який має важливе народногосподарське значення за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою надання допомоги у проведенні розвідувально-підривної діяльності на шкоду державній безпеці України, будучи громадянином України, в період з червня по 12 вересня 2020 року встановив співробітництво з особою, яка позиціонувала себе представником Федеральної служби безпеки Російської Федерації, та протягом липня 2020 року передав останньому інформацію розвідувального характеру про військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Також 08 вересня 2020 року ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Одесі, власноручно написав добровільне зобов`язання про співробітництво з Федеральною службою безпеки Російської Федерації щодо виконання поставлених йому завдань на шкоду інтересам України та отримав від вказаної особи 5000 грн для подальшого прямування в м. Рівне на виконання попередньої домовленості щодо проведення підривної діяльності на шкоду державній безпеці України, шляхом вчинення диверсії, у виді здійснення вибуху на об`єкті, який має важливе народногосподарське значення.

У подальшому, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, діючи з прямим умислом, з метою ослаблення держави Україна, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на підтвердження згоди, попередньо наданої 08 вересня 2020 року особі, яка позиціонувала себе співробітником Федеральної служби безпеки Російської Федерації, 12 вересня 2020 року близько 06:00, незаконно проник на територію комплексу водозабірних та очисних споруд Горбаківського-Гориньградського водозабору Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», що розташований на вул. Центральній, 46 в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області, де на даху станції зворотної подачі води помістив раніше отриманий вибуховий пристрій з дистанційним способом підриву. Потім ОСОБА_5 цього ж дня, перебуваючи в м. Рівному на території гаражних приміщень на АДРЕСА_3 , здійснив усі дії, які вважав необхідними для приведення до дії закладений ним напередодні вибуховий пристрій, а саме приблизно о 07:36 здійснив дзвінок з мобільного телефону марки «Ergo», у якому містилася сім-карта НОМЕР_2 , на мобільний телефон «Samsung», у якому містилася сім-карта НОМЕР_3 , та який функціонально підключений до вибухового пристрою.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 06 жовтня 2022 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оскаржуючи доведеності вини засудженого та юридичну кваліфікацію його дій, просить скасувати судові рішення, і призначити засудженому ОСОБА_5 покарання за кримінальними правопорушеннями за якими його визнано винуватим із застосування положень ст. 69 КК з підстав, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судом належним чином не було враховано те, що її підзахисний активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому, а вчинення кримінального правопорушення сталось внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, що фактично є обставинами, які пом`якшують покарання. Також вказує, що в повній мірі не враховано позитивну характеристику ОСОБА_5 та його ставлення до вчиненого.

Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 15, ст. 113 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Твердження захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості і можливість застосування положень ст. 69 КК, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Згідно ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК є наявність кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (не менше двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, у тому числі і за особливо тяжкий злочин та вчинив нові особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин. Обставину, що обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочинів.

Враховуючи наведені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей за якими його визнано винуватим і про відсутність підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК та рішення своє вмотивував.

Обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_5 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судових рішень.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого рішення.

Так, погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд, ураховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а також інші обставини, які наведені стороною захисту в якості пом`якшуючих та дані про особу засудженого та з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, мети та мотиву, якими він керувався під час їх вчинення, його ролі, поведінки під час і після вчинення, правильно зазначив про те, що вказані обставини не можуть вважатись такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і впливають на пом`якшення покарання в розумінні ст.69 КК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та обґрунтованою і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

На підставі наведеного, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

В касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не наведено переконливих доводів, які би з огляду на положення ст. 69 КК можна було вважати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, що відносяться до особливо тяжких проти основ національної безпеки України та обґрунтування щодо невиправданої суворості призначеного покарання засудженому.

Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для ухвалення рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 31 березня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3