УХВАЛА

06 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 202/1388/22

провадження № 51-659ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2023 року щодо неї,

встановив:

Засуджена ОСОБА_4 звернулась до суду з касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо неї.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. При цьому такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу.

Статтею 436 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Указаних вище приписів засудженою не дотримано. Сформульована у змісті касаційної скарги вимога не відповідає положенням ст. 436 КПК.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Незгода засудженої з встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, про що йдеться в касаційній скарзі, за відсутності тверджень стосовно недопустимості чи недостатності доказів, покладених в обґрунтування висновку про її винуватість, не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Засуджена в касаційній скарзі стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак таких тверджень не обґрунтовує в контексті приписів ст. 413 КПК.

Крім того у змісті касаційної скарги відображені, серед іншого, твердження про залишення судом апеляційної інстанції без уваги додатку до апеляційної скарги та висновку

судово-медичної експертизи, проте не конкретизовано що саме це був за додаток та висновок експертизи, як і не вказано яких норм КПК при цьому недотримався апеляційний суд, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК.

Також засуджена стверджує, що її допит проводився без присутності захисника, проте не обґрунтовує на якій стадії кримінального провадження проводився цей допит, як і не ставить питання про недопустимість у зв`язку з цим відповідних доказів.

За змістом сформульованої вимоги до суду касаційної інстанції вбачається, що засуджена ставить питання про призначення їй покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, однак не наводить обґрунтування з посиланням на відповідні докази, досліджені та оцінені судами попередніх інстанцій, які могли би давати підстави для цього. Суд касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 433 КПК, не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3