Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1084/2023 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 382/646/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000087 від 30 березня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України, через недоведеність в діяннях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень.

ОСОБА_8 поновлено у правах, обмежених під час кримінального провадження.

Судом скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яготинського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року, а також залишений без розгляду цивільний позов прокурора Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 в інтересах Комунального закладу Київської обласної ради (КЗ КОР) «Яготинський історичний музей» до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди.

Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, та у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах, за таких обставин.

ОСОБА_8 , обіймаючи посаду директора ТОВ «СВТ Компані», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, будучи службовою особою, 29 липня 2016 року уклав з КЗ КОР «Яготинський історичний музей» договір № 1 про надання послуг з капітального ремонту покрівлі даху та ремонтних робіт приміщень археологічного музею «Добраничівська стоянка» за адресою: вул. Музейна, 1, с. Добраничівка Яготинського р-ну. За умовами договору КЗ КОР «Яготинський історичний музей» був замовником, а ТОВ «СВТ Компані» - виконавцем.

12 серпня 2016 року приблизно о 09 годині 00 хвилин в приміщенні ТОВ «СВТ Компані», що по проспекту Московському, 23, в місті Києві, ОСОБА_8 , в порушення умов згаданого договору № 1 від 29 липня 2016 року, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного привласнення на користь очолюваного ним товариства бюджетних коштів, достовірно усвідомлюючи, що послуги з ремонту музею виконані не в повному обсязі, підписав акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за серпень 2016 року на загальну суму 792960,00 гривень, який містив завідомо неправдиву інформацію та в якому завищені фактично виконані роботи на суму 216495,30 гривень.

В подальшому вказаний акт разом з платіжним дорученням № 1 від 12 серпня 2016 року були подані до Управління державної казначейської служби України в Яготинському районі та використані для перерахування КЗ КОР «Яготинський історичний музей» на рахунок ТОВ «СВТ Компані» коштів в загальній сумі 792960,00 гривень. Частину перерахованих коштів, а саме в розмірі 216495,30 гривень, що становлять вартість завищених робіт, ОСОБА_8 незаконно привласнив на користь ТОВ «СВТ Компані».

Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив збитки державі в особі управління культури, національностей та релігії Київської обласної державної адміністрації та КЗ КОР «Яготинський історичний музей» на суму 216495,30 гривень, яка більше ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України.

Визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, суд у вироку зазначив про те, що всі вчинені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні № 0000087, яке було виділено з кримінального провадження № 0000130 від 30 березня 2017 року, здійснені не уповноваженими на те особами внаслідок відсутності відповідних постанов про призначення (визначення) слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів). В тому числі не уповноваженими суб`єктами було складено, затверджено, вручено учасникам кримінального провадження копії та направлено до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 просить виправдувальний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, і призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки;

- задовольнити цивільний позов прокурора та стягнути з ОСОБА_8 на користь КЗ КОР «Яготинський історичний музей» матеріальну шкоду в розмірі 216495,30 гривень;

- стягнути з ОСОБА_8 5720,00 гривень судових витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що ухвалений стосовно ОСОБА_8 вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому апелянт звертає увагу на те, що висновки суду стосовно того, що процесуальні дії та рішення у кримінальному провадженні № 0000087 здійснені не уповноваженими на те слідчими, прокурорами, спростовуються представленими стороною обвинувачення матеріалами, що були предметом дослідження в судовому засіданні. А саме, після повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, 20 березня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0000130 від 30 березня 2017 року, матеріали щодо нього були виділені в окреме кримінальне провадження за № 0000087 на підставі постанови прокурора Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 22 березня 2019 року. З метою забезпечення ефективності досудового розслідування обох кримінальних проваджень, більшість документів, в тому числі й такі, що підтверджують повноваження слідчих та прокурорів, було виділено в копіях з кримінального провадження № 0000130 у кримінальне провадження № 0000087. Повноваження слідчих та прокурорів, зокрема прокурора, який прийняв рішення про виділення матеріалів щодо ОСОБА_8 в окреме кримінальне провадження № 0000087, підтверджуються копіями постанов про їх призначення, зміну групи від 30 березня 2017 року, 28 березня 2018 року, 05 серпня 2018 року, 10 січня 2019 року, 22 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0000130, а також від 24 січня 2019 року, 22 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0000020. Всі письмові докази, що були представлені суду, отримані в межах здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000130 від 30 березня 2017 року та № 0000020 від 24 січня 2019 року, що були об`єднані 27 лютого 2019 року.

Таким чином, згаданими вище постановами спростовуються висновки суду стосовно того, що докази у справі зібрані під процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень, та про те, що складення, затвердження, направлення до суду обвинувального акта щодо ОСОБА_8 і вручення його копії учасникам процесу було здійснено не уповноваженими суб`єктами.

Крім того прокурор вказує про те, що у виправдувальному вироку суд не навів вичерпних мотивів прийнятого рішення та, визнаючи недопустимими всі докази сторони обвинувачення, не надав їм окремо та в сукупності належної оцінки за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями, як і не оцінив доводи прокурора, що викладені в письмових заперечення на клопотання захисника.

Також в порушення регламентованих ч. 4 ст. 374 КПК України вимог, резолютивна частина вироку не містить вказівку про виправдання ОСОБА_8 , і судовим рішенням не вирішено долю процесуальних витрат у кримінальному провадженні на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Апеляційна скарга прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 містить клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України про повторне дослідження апеляційним судом письмових доказів з наведенням їх переліку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_10 відмовився від даного клопотання та просив не досліджувати повторно письмові докази, зважаючи на мотиви ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_11 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , в яких, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приписами ст. 2 КПК України регламентові завдання кримінального провадження, до яких належить і застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Застосування належної процедури «fairprocedure» (у європейській системі), «dut procyes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дій і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався.

Так, положеннями ст. 337 КПК України визначено межі судового розгляду.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Нормою ч. 4 ст. 110 КПК України регламентовано, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

В свою чергу, ч. ч. 1, 3 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Аналіз наведених приписів кримінального процесуального закону свідчить про те, що обвинувальний акт є основним документом кримінального провадження, в межах якого проводиться судовий розгляд.

Виходячи зі змісту вимог ст. ст. 39, 110, ч. 1 ст. 214 та ст. ст. 36, 37, 110 КПК України: повноваження слідчого (групи слідчих) і прокурора (групи прокурорів) у конкретному кримінальному провадженні повинні бути підтверджені та оформлені постановою про їх призначення (визначення) у цьому конкретному кримінальному провадженні; відсутність такого процесуального рішення в справі обумовлює недопустимість проведених слідчих дій та прийнятих процесуальних рішень як таких, що здійснені не уповноваженими на те особами; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не може замінити постанов про призначення слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) у конкретному кримінальному провадженні, оскільки не є кримінальним процесуальним рішенням і не породжує правові наслідки у конкретному кримінальному провадженні.

Зокрема такі висновки містяться у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15), від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20), від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яким особі висувається обвинувачення та в межах якого здійснюється судовий розгляд, повинен бути складений і затверджений уповноваженими на те у цьому самому конкретному кримінальному провадженні слідчим, прокурором на підставі відповідних постанов про їх призначення.

Складення та затвердження обвинувального акта не уповноваженими на те суб`єктами тягне за собою порушення встановленої законом процедури пред`явлення особі обвинувачення, а звідси - і права на справедливий судовий розгляд.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, суд першої інстанції у вироку правильно звернув увагу на те, що наведені вище вимоги закону не були дотримані органом досудового розслідування, оскільки вчинення процесуальних дій, прийняття процесуальний рішень, зокрема складення та затвердження обвинувального акта, здійснені не уповноваженими на те слідчими, прокурорами внаслідок відсутності постанов про їх призначення (визначення) у цьому конкретному кримінальному провадженні № 0000087 від 30 березня 2017 року.

Протилежні доводи апелянта з посилання на те, що повноваження слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) підтверджуються копіями постанов про їх призначення у кримінальному провадженні № 0000130 від 30 березня 2017 року, з якого виділено дане кримінальне провадження № 0000087 і в межах якого ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, - законності таких висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 217 КПК України, у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Рішення про виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Отже, виділення матеріалів досудового розслідування - це кримінальне процесуальне рішення, яке приймається прокурором під час досудового розслідування і яке обумовлено необхідністю проведення процесуальних дій у межах різних кримінальних проваджень.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження тягне за собою необхідність призначення слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) у цьому конкретному кримінальному провадженні задля наділення їх повноваженнями на здійснення процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень у такому виділеному кримінальному провадженні.

З матеріалів справи слідує, що 30 березня 2017 року розпочато кримінальне провадження № 0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, за обставинами привласнення бюджетних коштів, виділених на ремонт археологічного музею «Добраничівська стоянка» (т. 2 а.п. 15).

24 січня 2019 року розпочато кримінальне провадження № 0000020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Відповідно до внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000130 встановлено, що директор ТОВ «СВТ Компані» ОСОБА_8 під час проведення ремонтних робіт приміщення археологічного музею «Добраничівська стоянка» вніс завідомо недостовірні відомості до акту приймання-передачі виконаних ремонтних робіт та в подальшому привласнив грошові кошти КЗ КОР «Яготинський історичний музей» в сумі 216495,30 гривень (т. 2 а.п. 23).

Постановою прокурора Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 27 лютого 2019 року матеріали вказаних кримінальних проваджень № 0000130 та № 0000020 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000130 від 30 березня 2017 року (т. 2 а.п. 11-12).

У цьому об`єднаному кримінальному провадженні № 0000130 від 30 березня 2017 року ОСОБА_8 20 березня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України (т. 5 а.п. 161-169).

Надалі, постановою прокурора Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 22 березня 2019 року з матеріалів кримінального провадження № 0000130 матеріали досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_8 виділені в окреме кримінальне провадження під № 0000087. Досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні доручено СВ Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області (т. 4 а.п. 195-207).

Процесуальних рішень у формі постанов про призначення (визначення) слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) у виділеному кримінальному провадженні № 0000087 на стадії досудового розслідування прийнято не було.

Фактично це і не заперечувалось прокурором в судах першої та апеляційної інстанцій.

Посилання апелянта на те, що повноваження слідчих, прокурорів у кримінальному провадженні № 0000087 підтверджуються копіями постанов про їх призначення у кримінальних провадженнях № 0000130 (т. 2 а.п. 16, 17, 18, 20, 21, 22) та № 0000020 (т. 2 а.п. 24, 25, 26), які 27 лютого 2019 року були об`єднані в одне кримінальне провадження під № 0000130, є неспроможними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що всі вчинені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні № 0000087 щодо ОСОБА_8 здійснені не уповноваженими на те суб`єктами за відсутності відповідних постанов про призначення слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) у цьому самому кримінальному провадженні. В тому числі не уповноваженими особами вчинені регламентовані ст. 290 КПК України процесуальні дії, пов`язані із завершенням досудового розслідування - відкриття матеріалів іншій стороні, що прирівнюється до їх не відкриття і тягне за собою передбачені ч. 12 ст. 290 КПК України наслідки, а також складено (т.в.о. заступника начальника СВ Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції НУНП в Київській області ОСОБА_12 ), затверджено (прокурором Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 ), направлено до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та вручено його копію учасникам процесу.

Положення ст. 19 Конституції України регламентують, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки ОСОБА_8 висунуто обвинувачення не уповноваженими на те особами, тобто з порушенням встановленої кримінальним законом процедури, то вказані допущені під час досудового розслідування порушення згідно зі ст. 412 КПК України є істотними та виключали можливість ухвалення у кримінальному провадженні обвинувального вироку.

Отже, рішення суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні є правильним, законним та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що у вироку суд не надав оцінки кожному доказу сторони обвинувачення за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями не свідчить про неправильність чи необ`єктивність ухваленого рішення з огляду на викладені у ньому мотиви виправдання ОСОБА_8 , з якими погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що в резолютивній частині рішення суд не зазначив про виправдання ОСОБА_8 не є підставою для скасування виправдувального вироку у розумінні ст. 409 КПК України та не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому в резолютивній частині вироку чітко зазначено про визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України, а також про поновлення його у правах, обмежених під час кримінального провадження.

Не вирішення судом першої інстанції питання щодо процесуальних витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, оригінал висновку якої міститься в іншому кримінальному провадженні № 0000130, яке ще не знайшло свого вирішення, також не є підставою для скасування виправдувального вироку. Дане питання може бути вирішене в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування виправдувального вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином апеляційна скарга прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4