Ухвала

Іменем України

31 січня 2023 року

м. Київ

справа № 172/1474/19

провадження № 51-4189ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2022 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від

7 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 15 червня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року за ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК ОСОБА_4 до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 7 листопада 2022 року апеляційні скарги захисника та прокурора залишено без задоволення, а зазначений вирок місцевого суду - без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 6 грудня 2019 року о 17:40 за обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою заволодіння чужим майном, разом з особою, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), вчинив розбійний напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, на ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які проживали в буд.

АДРЕСА_2 .

Під час нападу ОСОБА_4 наніс один удар кулаком в нижню ліву частину обличчя ОСОБА_7 спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, а потім схопив зі столу два кухонні ножі, почав хаотично ними розмахувати перед потерпілими, погрожуючи їх застосуванням, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження. Сприйнявши погрози нападників реальними ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя та ОСОБА_7 , під тиском нападників віддав їм 83 грн.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Також просить Верховний суд, надати оцінку доводам його касаційної скарги, повторно дослідити докази та задовольнити його клопотання. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди безпідставно дійшли висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, оскільки на думку сторони захисту, судові рішення ґрунтуються на недопустимих доказах.

Зауважує, що згідно з вироком ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення разом з ОСОБА_8 , при цьому, ухвалою від 21 квітня 2021 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрито у зв`язку зі смертю. Посилається на порушення судом презумпції невинуватості, який зазначив про співучасть у злочині ОСОБА_4 з особою, відносно якої вина не встановлена, а кримінальне провадження закрито. Наголошує, що суди дали неправильну оцінку дослідженим доказам, зокрема, протоколу огляду грошових коштів та протоколу огляду предмету, оскільки в них відсутній номер кримінального провадження, що унеможливлює ідентифікацію кримінального провадження. Зазначає, що грошові кошти вилучалися та оглядалися 7 грудня 2019 року, а повернуті потерпілому ОСОБА_6 6 грудня 2019 року, що свідчить про неправдивість цих та інших документів. На переконання захисникапротокол затримання ОСОБА_4 від 7 грудня 2019 року є неналежним доказом, оскільки не містить номеру кримінального провадження, друкований, а не рукописний. Крім того, звертає увагу на час складення протоколів затримання слідчим, а саме ОСОБА_4 о 01:15 за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_9 з 01:15 по 01:25 в приміщенні райвідділу. Підкреслює, що протокол огляду місця події від 6 грудня 2019 року складений з 21:00 по 22:00 слідчою ОСОБА_10 і та сама слідча о 21:37 з власного комп`ютера внесла відомості до ЄРДР.

Стверджує, що протокол слідчого експерименту від 20 грудня 2019 року не містить підпису потерпілих в графі попередження про кримінальну відповідальність, і взагалі підписи ОСОБА_7 в заяві та в інших документах різко відрізняються.

Зауважує, що висновки експертів від 9 грудня 2019 року не мають фото тілесних ушкоджень. Також, вважає недопустимим доказом висновок експерта від 11 грудня 2019 року № 39/4.6/520 оскільки сліди під час огляду місця події вилучені незаконним способом. Матеріали кримінального провадження не містять постанови про відібрання зразків та ознайомлення ОСОБА_4 з постановою протоколу відібрання.

Також, зазначає, що висновок експерта від 21 грудня 2019 року № 176/163-2019/2019 побудовано на припущеннях та без участі експерта під час слідчого експерименту.

На переконання захисника, у цьому провадженні порушено право на захист у зв`язку з тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснено без адвоката, а саме повідомлення не містить ні дати, ні часу його отримання і підписано не ОСОБА_4 .

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За статтею ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Як убачається із судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілих ОСОБА_6

і ОСОБА_7 , які повідомили суду, що взимку 2019 року до них в будинок увірвалися ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з вимогою віддати їм гроші. Хтось з них вдарив ОСОБА_6 в обличчя, а потім ОСОБА_4 почав погрожувати їм ножем.

Побоюючись за своє життя та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 віддав їм 83 грн, проте вони вимагали ще. Потерпіла ОСОБА_7 додала, що ОСОБА_4 знала раніше, і одразу його впізнала. Наголосила, що їй було завдано два удари в обличчя від чого вона впала та вдарилась об батарею. Зазначила, що нападники погрожували перерізати їй горло, якщо не віддасть гроші; показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона з ОСОБА_4 перебуває в цивільному шлюбі, взимку до них прийшов ОСОБА_8 , який разом з її чоловіком вживав алкогольні напої. Потім вони кудись пішли, близько 22:30 повернулися додому та продовжили вживати алкоголь. Через деякий час приїхали працівники поліції та вилучили у ОСОБА_8 гроші; показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що 6 грудня 2019 року о 20:00 ними отримано повідомлення про розбійний напад на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Прибувши на місце події, бачили на потерпілих тілесні ушкодження.

Отже, поясненнями потерпілих та свідків, які повністю узгоджуються між собою, чітко підтверджується факт нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу. Будь-яких підстав не довіряти показам потерпілих та свідків, не

вбачається, оскільки вони є послідовними та узгоджуються в деталях з іншими доказами.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 підтверджена дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 6 грудня 2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих, було оглянуто територію домоволодіння потерпілих та вилучено 2 предмети схожі на ножі, дерев`яний предмет схожий на ступу, на серванті та холодильнику виявлено сліди папілярних ліній; протоколом огляду грошових коштів від 7 грудня 2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих, за участю спеціаліста, оглянуто гроші в сумі 83 грн; даними протоколу слідчого експерименту від 7 грудня 2019 року та фототаблиці до нього, згідно з яким ОСОБА_4 та особа, кримінальне провадження щодо якої закрито, за участю понятих, захисника та потерпілого відтворили обставини події; висновком експерта від 9 грудня 2019 року № 164-2019, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на правій кисті, які утворилися від дії предмету з ріжучими властивостями; висновком експерта від 9 грудня 2019 року № 163-2019, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді забою голови, синця навколо лівого ока, крововиливу на нижній губі ліворуч, струсу головного мозку, які утворилися від дії тупого твердого предмету або при ударі об такий предмет. Експерт також надав ґрунтовні відповіді на запитання слідчого щодо кількості виявлених тілесних ушкоджень, терміну їх виникнення, локалізації, ступеню тяжкості та механізму їх отримання потерпілими; висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11 грудня 2019 року № 39/4.6/520, відповідно до якого «Сліди пальців рук, вилучені 6 грудня 2019 року в ході проведення огляду місць події, залишені вказівним, безіменним та середнім пальцями правої руки ОСОБА_4 ; даними протоколів слідчого експерименту від 20 грудня 2019 року та фототаблиць до них, згідно з якими потерпілі в присутності понятих відтворили обставини події.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності та допустимості, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.

Апеляційний суд у межах своїх повноважень належним чином перевірив доводи, зокрема і сторони захисту, щодо незаконності вироку, і дав в ухвалі на це вмотивовану відповідь, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого, та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.

Погоджуючись із висновком місцевого суду, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що його зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Посилання захисника у касаційній скарзі, як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягають у незгоді з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції виходячи з вимог ст. 438 КПК. Також касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Доводи захисника про те, що суд грубо порушив презумпцію невинуватості зазначивши в рішенні про співучасть ОСОБА_4 у злочині з особою кримінальне провадження щодо якої закрито, є безпідставними.

За вимогами ч. 1 ст. 7 КПК зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до

ст. 17 КПК передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5 ст. 17 КПК).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, Павлоградський міськрайонний суду Дніпропетровської області ухвалою від 21 квітня 2021 року, кримінальне провадження № 0000409 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, закрив на підставі

п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК.

Місцевий суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинене разом з особою щодо якої кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з його смертю.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що зазначення прізвища ОСОБА_8 , як особи, яка разом з ОСОБА_14 вчинила розбійний напад у показаннях потерпілих та свідків, не є констатацією винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Крім того, кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 187 КК, за якою було засуджено

ОСОБА_4 є саме розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. Тому зауваження захисника про те, що суд порушуючи презумпцію невинуватості зазначив про співучасть у злочині ОСОБА_4 з особою відносно якої вина не встановлена, є безпідставним.

Що стосується процесуальних порушень, на які вказує захисник, зокрема відмову суду в задоволенні клопотання про дослідження речових доказів, а саме грошових коштів, то колегія суддів визнає їх неспроможними, адже вказані доводи були предметом ретельної перевірки судів першої і апеляційної інстанцій.

Так, місцевий суд зазначив, що у ОСОБА_8 було вилучено 83 грн. Протокол огляду грошових коштів від 7 грудня 2019 року оформлено відповідно до вимог кримінального процесуального закону містить прізвища осіб, які брали участь у даній слідчій дії, їх підписи, опис оглянутих грошей, кількість, номінал, номер, серію, а також їх фотокопії. Отже підстав для задоволенні клопотання захисника про дослідження речових доказів (грошових коштів), у суду не було.

Також, захисник не зазначає, яким чином дата повернення речових доказів потерпілому ОСОБА_6 впливає на неправдивість всіх інших документів в яких зазначаються вищевказані речові докази.

Колегія суддів не знаходить підстав для визнання недопустимими доказами і протоколів затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Виходячи із копій судових рішень, долучених захисником до касаційної скарги,

ОСОБА_4 було затримано 7 грудня 2019 року о 01:15 за місцем його мешкання. Протокол затримання було складено слідчим ОСОБА_15 в приміщенні Васильківського відділу поліції з 01:45 по 01:55. Того ж дня о 01:00 затримано і ОСОБА_8 і тим же слідчим складено протокол його затримання в період часу з 01:15 по 01:25. Підстав вважати, що слідчий ОСОБА_15 складав протокол затримання ОСОБА_8 та одночасно проводив затримання ОСОБА_4 за місцем мешкання останнього, колегія суддів не вбачає.

Доводи адвоката про те, що протоколи затримання не містять зазначення номеру кримінального провадження, а тому є неналежними доказами, є некоректними.

Посилання захисника на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 було вручено без захисника, чим було порушено його право на захист, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, повідомлення про підозру від 7 грудня 2019 року ОСОБА_4 отримав о 12:50, про що свідчить його підпис. ОСОБА_4 було роз`яснено його процесуальні права, зокрема і право на захисника. Проте бажання на отримання правової допомоги останній не виявив.

Під час вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру йому повторно були роз`яснені його права, в тому числі і право на захист, в результаті чого, ОСОБА_4 висловив бажання отримувати правову допомогу. На підставі цього слідчий виніс постанову про доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити ОСОБА_4 захисника, який і був призначений в цей же день.

Вказаним також спростовуються і доводи захисника про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 не підписано і не містить дати та часу його отримання. Підстав вважати, що підпис зроблено іншою особою, а не засудженим, у колегії суддів відсутні та доказів на підтвердження викладеного стороною захисту не наведено

І, як такі, що не знайшли свого підтвердження, визнані безпідставними доводи захисника про те, що висновки експерта від 9 грудня 2019 року (№ 164-2019, № 163-2019) є неналежними доказом, оскільки в них не зазначено об`єкт дослідження та не міститься фото тілесних ушкоджень потерпілих.

Як видно з ухвали апеляційного суду, експертом було проведено судово-медичні експертизи тілесних ушкоджень потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_7 . Виявлені під час огляду потерпілих тілесні ушкодження детально описані у висновках експерта та надано ґрунтовні відповіді на запитання слідчого щодо кількості виявлених тілесних ушкоджень, терміну їх виникнення, локалізації, ступеню тяжкості та механізму їх отримання. Підстав не довіряти висновкам експерта, проведених уповноваженою особою, відповідно до норм кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає.

Твердження касатора про недопустимість висновку експерта від 11 грудня 2019 року

№ 39/4.6/520, складеного за результатом проведення дактилоскопічної експертизи слідів відбитків пальців, вилучених під час огляду місця події та відбитків долонь і пальців рук ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , з огляду на недопустимість, на думку захисника, протоколу огляду місця події та відсутність в матеріалах провадження постанови про відібрання зразків ОСОБА_4 і не ознайомлення останнього з такою постановою, є неспроможними.

Спростовуючи ці доводи сторони захисту, апеляційний суд зазначив, що відповідно до висновку експерта від 11 грудня 2019 року № 39/4.6/520 за постановою слідчого від 10 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000409 було призначено трасологічну експертизу. На дослідження експерту надано фрагменти клейкої стрічки з відкопійованими слідами папілярних ліній, вилучених у домоволодінні під час огляду місця події та 2 дактилокарти з відбитками долонь і пальців рук підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Організацію дактилоскопіювання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 після їх затримання, проведено органом досудового розслідування відповідно до Інструкції про порядок функціонування дактилоскопічного обліку експертної служби МВС України, затвердженої Наказом МВС України № 785 від 11 вересня 2001 року.

Протокол огляду місця події від 6 грудня 2019 року, під час якого було вилучено на клейку стрічку фрагменти слідів папілярних ліній, є належним та допустимим доказом.

Отже, будь-яких порушень кримінального процесуального закону органом досудового розслідування, на які посилається захисник, і в цій частині доводів, допущено не було.

Крім того, підстав для визнання висновку експерта від 21 грудня 2019 року

№ 176/163-2019Е недопустимим доказом, через те, що він побудований на протоколах слідчого експерименту від 20 грудня 2019 року за участю потерпілих і за відсутності експерта, колегія суддів також не вбачає.

Як вже було вказано вище, протоколи проведення слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 20 грудня 2019 року, є належними та допустимими доказами і відсутність експерта під час цих слідчий дій не свідчить про неправдивість його висновків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо допустимості інших доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Не є прийнятним вимога захисника до Верховного Суду щодо оцінки кожного аргументу його касаційної скарги та повторного дослідження доказів, оскільки це суперечить ст. 433 КПК.

Крім того, вимога захисника вказана в прохальній частині касаційної скарги не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК, що унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.

Таким чином, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження не порушив положень ст. 405 КПК, належним чином перевірив доводи захисника, викладені у його апеляційній скарзі, проаналізував і дав на них переконливі відповіді та дійшов правильного висновку, що вирок місцевого суду є обґрунтованим і вмотивованим. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Касаційна скарга захисника не містить доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення і з огляду на положення статей 412-414 КПК може бути підставами для їх скасування відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2022 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3