Справа № 138/1126/22
Провадження №11-кп/801/229/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000031 від 18.01.2021,

за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

25.06.2003 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

04.06.2010 Апеляційним судом м. Києва за п.12 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі;

07.05.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.1 ст.393, ч.4 ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю покарання 02.07.2020,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.05.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.

Також судовим рішенням вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_7 понесених по справі процесуальних витрат та долю речових доказів.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 18.01.2021 у період часу з 01 год. по 01 год. 40 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у с. Озаринці Могилів-Подільського району Вінницької області, маючи злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, прийшов до будинку АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_10 , де, самостійно відчинивши вхідні двері, зайшов у середину. Реалізуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що об`єктом посягання є життя та здоров`я особи, пройшовши до кімнати, у якій на ліжку в положенні лежачи знаходився ОСОБА_11 і ніякого опору йому не чинив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, свідомо бажаючи настання цих наслідків, діючи з мотивів ревнощів та будучи агресивно налаштованим стосовно ОСОБА_11 , наніс останньому численні удари кулаками та ногами по голові та інших частинах тіла, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні у момент заподіяння, що потягли за собою настання смерті потерпілого 01.02.2021.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №20/6 від 20.01.2021 у ОСОБА_11 мали місце такі тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у задні роги бічних шлуночків, локального субарахноїдального крововиливу над лобною долею зліва із комою першого ступеня (згідно шкали Глазго 8 балів), множинні гематоми обличчя лобної ділянки та правої кисті, скрізьна рвана рана м`яких тканин нижньої губи, травматична екстракція п`яти зубів на верхній щелепі, які утворилися від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 18.01.2021 та належать: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у задні роги бічних шлуночків, локального субарахноїдального крововиливу над лобною долею зліва, які спричинили небезпечні для життя явища - кому першого ступеня (згідно шкали Глазго 8 балів), до категорії тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», множинні гематоми обличчя лобної ділянки та правої кисті, скрізьна рвана рана м`яких тканин нижньої губи, всі у сукупності та кожна окремо до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я, більше 6-ти діб, але менше 21-ї доби, згідно п. 2.3.1а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», а травматична екстракція 5-ти зубів на верхній щелепі, до ушкодження середньої ступені тяжкості, по критерію стійкої втрати працездатності менше ніж на 1/3 (15%), згідно п.2.2.1г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №16 від 03.03.2021 у ОСОБА_11 мали місце такі тілесні ушкодження: синці по внутрішній поверхні правого плеча від середньої третини до низу та по внутрішній поверхні правого передпліччя до середньої третини, на верхній та нижній повіках правого ока, які сходяться у внутрішнього та зовнішнього кутів ока з переходом на праву вилицю, на тильній поверхні правої та лівої кисті навпроти І-ІІ пальців, по передній та задній поверхні правої вушної раковини, на правій боковій поверхні шиї у верхній третині, у лівій надключичній ділянці та на грудній клітині зліва біля соска, які утворилися від неодноразової дії тупого(их) предмету(ів), можливо, 18.01.2021. Дані тілесні ушкодження всі у сукупності та кожне окремо носять ознаку легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.3.1а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Смерть ОСОБА_11 настала від набухання речовини головного мозку, яка розвинулась внаслідок закритої черепно-мозкової травми з дифузним забиттям речовини головного мозку та мозочка, що підтверджується даними експертизи трупа, а також відсутністю інших причин, які б могли спричинити його смерть. Дані тілесні ушкодження, як небезпечні для життя на час їх утворення носять ознаку тяжких тілесних ушкоджень, між ними та смертю ОСОБА_11 є причинний зв`язок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги поданих апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2022 відносно ОСОБА_7 скасувати з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України більш суворе покарання у виді 9(дев`яти) років позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.05.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд не взяв до уваги покази свідків, всі його пом`якшуючі сторони, зокрема те, що він з перших днів війни знаходився на передній лінії фронту, тому просить розглянути кримінальну справу більш об`єктивно.

Інші доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі та мотиви скасування судового рішення суду першої інстанції відсутні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2022 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.1 ст.119 КК України.

В доводах скарги посилається на невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України відсутні. Вважає, що усі зібрані докази, які були досліджені судом в судовому засіданні, пояснення обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_10 та свідків вказують на наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. Також судом не було враховано та взято до уваги той факт, що смерть ОСОБА_11 настала не через нанесення ОСОБА_7 множинних ударів кулаками та ногами по голові ОСОБА_11 , а від неодноразових падінь та вдаряння головою об підлогу, в тому числі від прискореного падіння ОСОБА_11 від поштовху ОСОБА_7 його підзахисний ударів по голові ані руками, ані ногами потерпілому не наносив, про що він надав пояснення суду, і будь-яких доказів (показання свідків, потерпілих, відтворення обстановки та обставин події, чи будь-яких інших), які б вказували та доводили те, що ОСОБА_7 наносив удари руками та ногами по голові ОСОБА_11 немає.

За таких обставин сторона захисту вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що множинні тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_11 були спричиненні саме обвинуваченим ОСОБА_7 . Будь-яких доказів на доведення умислу ОСОБА_7 на спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень немає. Експертом при наданні висновку судово-медичної експертизи відповіді на запитання поставлене слідчим у свої постанові «Чи могли бути спричинені виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 внаслідок падіння з висоти власного росту» - надано не було.

Також судом залишився поза увагою той факт, що потерпіла ОСОБА_12 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 немає. Усе обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Позиції учасників судового провадження

До початку судового розгляду від прокурора, яким була подана апеляційна скарга, надійшла відмова від неї згідно вимог ч. 1 ст. 403 КПК України. А тому прокурор ОСОБА_6 просив прийняти дану відмову та закрити в цій частині апеляційне провадження. Щодо поданих апеляційних скарг обвинуваченим та його захисником, заперечив проти їх задоволення та просив оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти прийняття відмови прокурора від поданої ним апеляційної скарги. Також підтримали подані ними апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте до суду не прибули та не повідомили про поважність причин свої неявки.

Прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували проти судового розгляду у відсутність потерпілих, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд відбувся у їх відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, а також подану до суду прокурором відмову від поданої ним апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника з приводу задоволення поданої прокурором відмови від апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти відмову прокурора у кримінальному провадженні від поданої ним апеляційної скарги. Наслідки відмови від поданої апеляційної скарги прокурору судом роз`яснені та зрозумілі.

Так, відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Проте, таких клопотань згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

Разом з тим, в ході розгляду судом першої інстанції та в ході апеляційного розгляду захисником ОСОБА_8 були заявлені клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи, в задоволенні яких відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.11.2022 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 13.03.2023 року за відсутністю підстав повторного їх призначення відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про неповноту, на їх думку, судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також не знаходить достатніх законних підстав для зміни обвинуваченому правової кваліфікації інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що попереднє слідство і судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Мотивуючи свої висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на безпосередньо досліджені ним у кримінальному провадженні докази.

Зокрема, як вбачається із оскаржуваного стороною захисту вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнав частково та надав суду покази про відомі йому щодо нього обставини.

Разом з тим, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім показів самого обвинуваченого, повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме показами потерпілої і свідків, а також письмовими доказами, протоколом огляду місця події, висновками експерта, протоколом проведення слідчого експерименту, яким місцевий суд надав у судовому рішенні належну правову оцінку, у тому числі і щодо їх належності та допустимості. Достатніх обґрунтованих підстав для визнання даних доказів неналежними чи недопустимими колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту звертає увагу на те, що судово-медичним експертом ОСОБА_13 у наданих ним висновках за №20/6 від 19.01.2021 та за №16 від 01.02.2021 по матеріалам кримінального провадження, медичній документації ОСОБА_11 та трупа ОСОБА_11 містяться вичерпні відповіді на всі поставлені питання вказані у постановах слідчого, та які повно досліджені судом.

Так, у висновку за №20/6 від 19.01.2021 зазначено, що у ОСОБА_11 мали місце такі тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у задні роги бічних шлуночків, локального субарахноїдального крововиливу над лобною долею зліва, із комою першого ступеня (згідно шкалі Глазго 8 балів), множинні гематоми обличчя лобної ділянки та правої кисті, скрізьна рвана рана м`яких тканин нижньої губи, травматична екстракція п`яти зубів на верхній щелепі, які утворились від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 18.01.2021 та належать: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у задні роги бічних шлуночків, локального субарахноїдального крововиливу над лобною долею зліва, які спричинили небезпечні для життя явища - кому першого ступеня (згідно шкалі Глазго 8 балів) до категорії тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», а множинні гематоми обличчя лобної ділянки та правої кисті, скрізьна рвана рана м`яких тканин нижньої губи, всі в сукупності та кожне окремо до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, але менше 21-ї доби, згідно п.2.3.1.а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», а травматична екстракція п`яти зубів на верхній щелепі, до ушкоджень середньої ступені тяжкості по критерію стійкої втрати працездатності менше ніж на 1/3 (15%) згідно п.2.2.1.г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Оцінка ступеня тяжкості інших можливих тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 буде проведена після закінчення його лікування та надання в розпорядження експерта медичної документації. Питання: «чи могли наявні на тілі ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворитись при падінні його з висоти власного зрості» у ході даної експертизи не вирішувалась, так як воно абстрактне, внаслідок відсутності відпрацьованих версій такого можливого падіння (а.с.63, 64 т.1)

Відповідно до висновку експерта за №16 від 01.02.2021, з медичної карти №190/21 стаціонарного хворого реанімаційного відділення Могилів-Подільської ОЛІЛ на ім`я ОСОБА_11 відомо, що він поступив на стаціонарне лікування 08.01.2021 з приводу ЗЧМТ, струсу головного мозку та закритого перелому верхньої щелепи та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з діагнозом заключним клінічним: Важка ЗЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню, крововилив у зорні роги бічних шлуночків, локального САК над лобною долею зліва. Забій м`яких тканин обличчя. Набряк (набухання) речовини головного мозку. Внутрішньо-лікарняна правобічна полі- сегментарна пневмонія. ІХС. Атеросклеротичний міокардіосклероз СН І.

При судово-медичній експертизі ОСОБА_11 встановлено такі зовнішні тілесні ушкодження: синці: по внутрішній поверхні правого плеча від середньої третини до низу та по внутрішній поверхні правого передпліччя до середньої третини, на верхній та нижній повіках правого ока, які сходяться у зовнішнього та внутрішнього кутів ока з переходом на праву вилицю, на тильній поверхні правої та лівої кисті навпроти І-ІІ пальців, по передній та задній поверхні правої вушної раковини, на правій боковій поверхні шиї у верхній третині, у лівій надключичній ділянці та на грудній клітині зліва біля соска, які утворились від неодноразової дії тупого(их) предмету(ів) можливо, 18.01.2021. Дані тілесні ушкодження всі в сукупності та кожне окремо носять ознаку легких тілесних ушкоджень згідно п.2.3.1а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Смерть ОСОБА_11 настала від набухання речовини головного мозку, яка розвинулась внаслідок закритої черепно-мозкової травми з дифузним забиттям речовини головного мозку та мозочка, що підтверджується даними експертизи трупа, а також відсутністю інших причин, які б могли спричинити його смерть. Дане тілесне ушкодження могло утворитись 18.01.2021 від дії на голову ОСОБА_11 тупого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею. Дані тілесні ушкодження, як небезпечні до життя на час їх утворення, носять ознаку тяжких тілесних ушкоджень згідно п.2.1.3.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», між ними та смертю ОСОБА_11 є причинний зв`язок.

Синці на тильній поверхні обох кистей рук ОСОБА_11 носять ознаку тілесних ушкоджень, які могли утворитись при самозахисті.

Після отримання ОСОБА_11 ушкодження голови у вигляді ЗЧМТ: дифузного забою речовини головного мозку та мозочка, він не міг здійснювати самостійні дії, тобто рухатись, кричати.

Смерть ОСОБА_11 згідно записам медичної карти №190/21 стаціонарного хворого Могилів-Подільської ОЛІЛ настала 01.02.2021.

Із хворобливо змінених внутрішніх органів при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено стенозуючий атеросклероз коронарних артерій серця та атеросклероз аорти, які в причинному зв`язку з настанням його смерті не знаходяться.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_11 наявність етилового спирту, метилового спирту, а також пропилового, бутилового, амілового та їх ізомерів не виявлено (а.с.83-85 т.1);

Для роз`яснення висновку та усунення можливих суперечностей за клопотанням захисника судом першої інстанції було викликано експерта ОСОБА_13 , який суду пояснив, що черепно-мозкова травма та інші тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 , не могли утворитись у результаті падіння з висоти власного зросту, крім синця на грудній клітині, якщо особа була одягнута, бо без саден синці при падінні не можуть утворитись.

Також апеляційний суд звертає увагу на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.01.2021, згідно якого ОСОБА_10 просить вжити заходів до ОСОБА_7 , який 18.01.2021 спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.67 т.1).

У висновку експерта №17 від 18.01.2021 зазначено, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 мали місце такі ушкодження: переломи 3-5 ребер лівої половини грудної клітини зі зміщенням та пневмогемотораксом, синець в лобній ділянці справа із двома саднами по верхньому краю, синець на всю праву щоку, із набряком м`яких тканин; синець в потиличній ділянці зліва, крововилив в слизову оболонку нижньої губи справа, клаптева ранка на кінцевій фаланзі третього пальця лівої кисті, різана рана на тильній поверхні основної фаланги п`ятого пальця правої кисті, які утворились: синці, садна, крововилив в слизову оболонку, переломи ребер від неодноразової дії тупого предмета, по механізму - удар, якими могли бути і зжаті у кулак кисті рук нападаючого та взута стопа нападаючого, а ранки - від дії ріжучого предмету, якими могли бути і краї розбитого скла, можливо 18.01.2021року та належать: переломи ребер з гемопневмотораксом до ушкоджень середньої ступені тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я більше 21 доби, згідно п.2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», а синці, садни, різані ранки всі у сукупності та кожне окремо до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, згідно п.2.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (а.с.68 т.1)

Колегія суддів апеляційного суду переконана у правильності висновків суду першої інстанції про те, що безпосередньо досліджені судом докази у кримінальному провадженні у сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні саме інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Так як наносячи удари ОСОБА_11 , ОСОБА_7 не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду, здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_7 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України наведені ними в ході судового розгляду в суді першої інстанції, є аналогічні доводам заявленим ними в апеляційних скаргах, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження за матеріалами апеляційного перегляду обвинувального вироку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання ОСОБА_7 в судових засіданнях та захисна позиція щодо перекваліфікації його дій на ст.119 КК України - убивство через необережність, є неспроможне намагання останнього ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне діяння та зменшити цю відповідальність, оскільки показання надані ним суду, на відміну від показань, які він давав в присутності захисника ОСОБА_14 в ході досудового розслідування під відеозапис, спростовуються проаналізованим комплексом послідовних і узгоджених між собою доказів.

Апеляційний суд вважає, що під час досудового слідства було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , його дії кваліфіковані правильно, а матеріали кримінального провадження не містять даних про обставини, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.

Також на переконання апеляційного суду призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 121 КК України, судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого, дані, які характеризують його особу.

Зокрема судом враховано, що злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, є тяжким, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за умисне вбивство людини, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працює, утриманців не має, практично здоровий і на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до досудової доповіді зазначено про високий ризик вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив його безпосередню участь у відсічі та стримані агресії військ російської федерації, забезпеченні та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив рецидив злочинів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що враховуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 та особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого висновку про призначення йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді реального позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, оскільки інші види покарань не забезпечать його належної поведінки.

Окрім цього, апеляційний суд під час судового розгляду провадження враховує також позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 зазначеного Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та у визначених цим же Кодексом випадках на потерпілого.

У зв`язку з цим, колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційних скарг захисника та самого обвинуваченого не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому на думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо обвинуваченого буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку, про що ставиться в зазначених апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову прокурора від поданої ним апеляційної скарги на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, а апеляційне провадження в цій частині - закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4