1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5722/22 1-кп/335/699/2022
про відмову в затвердженні угоди
26 грудня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, військовослужбовця за мобілізацією солдата військової частини НОМЕР_1 , розлученого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з угодою про визнання винуватості від 26.09.2022,-
Так, відповідно до змісту обвинувального акту та угоди про визнання винуватості вбачається, що солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, солдат ОСОБА_4 , 17 червня 2022, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 22 серпня 2022, а саме до моменту повернення в розташування військової частини (місця служби).
Таким чином, 17 червня 2022 солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 та до 22 серпня 2022 обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.
В подальшому, 22 серпня 2022 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 і приступив до виконання своїх службових обов`язків, тим самим солдат ОСОБА_4 закінчив вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Сторони узгодили покарання та інші умови цієї угоди.
Роз`яснені також вимоги норм Кримінального процесуального кодексу України щодо права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, право заявляти клопотання про виклик свідків і подавати суду докази, що свідчать на його користь, а також підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному та в касаційному порядку
В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав на те, що сторона обвинувачення відмовляється від угоди, оскільки ОСОБА_4 тривалий час порушував свої процесуальні обов`язки допускаючи постійні неявки в судові засідання, а також за цей час відносно нього було порушено кримінальне провадження за дезертирство. Також зазначив, що в будь-якому випадку відсутня необхідність в продовженні досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення та складення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , який до того ж вже надано до суду.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав на те, що він не зможе виконати умови зазначеної угоди про визнання винуватості в частині узгодженого покарання у виді 3000 грн. штрафу через відсутність у нього будь-яких доходів. На теперішній час він перебуває під вартою за обвинуваченням у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тому при вирішенні питання щодо цієї угоди послався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні вказала на те, що вона пов`язана позицією свого підзахисного, який дійсно, на теперішній час, позбавлений об`єктивної можливості виконати обов`язки визначені угодою про визнання винуватості.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши угоду про визнання винуватості та обвинувальний акт суд приходить до наступного.
Згідно п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
У п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України) передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 1 ст. 470 КПК України передбачено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до пунктів 16 та 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» слідує, що судове засідання розпочинається з оголошення прокурором обвинувального акта. Головуючий надає слово прокуророві для оголошення ним короткого або повного змісту обвинувального акта. Після цього головуючий, встановивши особу обвинуваченого, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним. Якщо після роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений заперечує проти затвердження угоди, вона не може бути затверджена. У такому випадку суд постановляє ухвалу про відмову в затвердженні угоди та повертає матеріали прокурору для продовження досудового розслідування або призначає судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку (якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження).
За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, та (один з наступних варіантів): повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Угода не є обов`язковою для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.
В підготовчому судовому засіданні з пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 та враховуючи те, що він перебуває під вартою за іншим кримінальним провадженням, встановлено, що існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань (п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК України).
Отже, той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 вказав на його вкрай незадовільне матеріальне становище та неможливість сплати штрафу як узгодженого покарання, а так само те, що у підготовчому судовому засідання прокурор відмовився від угоди про визнання винуватості переконливо свідчить про відсутність підстав для її затвердження. За наявних обставин виключена можливість затвердження такої угоди судом, оскільки вона не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що є безумовною підставою для відмови в її затвердженні.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в затвердженні угоди відмовити.
Керуючись ст. ст. 314-315, 372, 472, 474 КПК України, суд,-
Продовжити судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
Відкласти підготовче судове засідання до 11 год. 00 хв. 19 січня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 28.12.2022 о 10.30 год.

Суддя: ОСОБА_1