Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/332/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими по кримінальному провадженню № 0000188 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , заявила клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів. В обґрунтування свого клопотання вказала, що одним із доказів сторони обвинувачення є протокол обшуку від 27 лютого 2022 року, проведеного у період часу з 15:59 год. по 19:46 год. слідчим СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000092 від 03 грудня 2021 року у житлі ОСОБА_3 - в квартирі АДРЕСА_1 (арк. 19-22 т. 1 матеріалів досудового розслідування) з додатками - довідками про склад осіб-учасників обшуку (арк. 23-24 т. 1 матеріалів досудового розслідування) та відеофайлами з відеозаписом обшуку, які містяться на 2х оптичних дисках (арк. 25 т. 1 матеріалів досудового розслідування). Вважає, що вказаний доказ отримано з суттєвим порушенням прав людини та основоположних свобод, а також з істотним порушенням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку, в зв`язку з чим він повинен бути визнаний очевидно недопустимим з огляду на те, що матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000188 від 18 серпня 2022 року (які були виділені з кримінального провадження № 0000092 від 03 грудня 2021 року) долучені прокурором до матеріалів судового провадження в 2-х томах в тому ж обсязі, що й вони були відкриті стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Прокурор ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання повідомив суду про відсутність у сторони обвинувачення будь-яких інших матеріалів, які стосуються справи ОСОБА_10 . Також листом від 31 жовтня 2022 року № 10-2566-22 прокурор ОСОБА_9 у відповідь на їх клопотання про ознайомлення з додатковими матеріалами кримінального провадження повідомив про те, що сторона захисту в порядку ст. 290 КПК України 19 серпня 2022 року ознайомлена з усіма матеріалами кримінального провадження, у тому числі, з доказами сторони обвинувачення. Та з урахуванням вже досліджених судом матеріалів справи, а також переліку доказів, про дослідження яких просив прокурор суд, - є очевидною та обставина, що в матеріалах досудового розслідування відсутні документи, які підтверджують отримання органом досудового розслідування або прокурором до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР із передбачених КПК України джерел інформації про вчинення (або приготування о вчинення) кримінального правопорушення. Таким чином, є очевидним те, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 досудове розслідування у кримінальному проваджені було розпочато без передбачених кримінальним процесуальним законом підстав шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності будь-якої інформації про вчинення кримінального правопорушення із передбачених КПК України джерел. Між тим, КПК України не передбачає таких повноважень слідчого чи прокурора. Оскільки в істотне порушення наведених вимог Конституції України та КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато шляхом реалізації слідчими та прокурорами своїх повноважень у непередбачений КПК України спосіб - за відсутності передбачених законом підстав, використання отриманих при проведенні такого досудового розслідування доказів, у тому числі, протоколу обшуку від 27 лютого 2022 року для доведення вини ОСОБА_3 буде грубо порушувати його основоположне право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 §§ 1,2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що свідчить про недопустимість вказаного доказу сторони обвинувачення.

Також зазначила, що матеріали досудового розслідування не містять заяв, повідомлень тощо про вчинення кримінальних правопорушень, що давало б право слідчому та прокурору розпочати кримінальне провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР, тим більш давало підстави вважати, що до кримінальних правопорушень, які розслідуються у цих кримінальних провадженнях може бути причетний ОСОБА_3 . Також матеріали досудового розслідування не містять відомостей про те, що після початку досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях було проведено бодай які небудь слідчі або процесуальні дії, спрямовані на отримання доказів у кримінальному провадженні. В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які б вказували на можливість відшукання за місцем проживання ОСОБА_3 знарядь кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, чи встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, що свідчило б про наявність підстави для проведення такої слідчої дії, як обшук. А відтак є очевидним, що обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , що становило втручання в його основоположне право, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було проведено шляхом реалізації слідчим повноважень у спосіб, не передбачений КПК України, - без наявності передбачених кримінальним процесуальних законом підстав для його проведення. Що дає підстави стверджувати про порушення вказаного основоположного права ОСОБА_3 та про очевидну недопустимість протоколу обшуку від 27 лютого 2023 року з підстав, передбачених ст. 87 ч. 3 п.2 КПК України.

Крім того, захисник зауважила, що як вбачається з протоколу обшуку від 27 лютого 2022 року, слідчим ОСОБА_8 , як підставу для невідкладного проникнення до житла ОСОБА_3 , зазначено - врятування життя та майна осіб, при цьому яке саме майно та чиє життя намагався таким чином врятувати слідчий, не конкретизовано. Відсутнє в матеріалах кримінального провадження й процесуальне рішення слідчого про проникнення до житла ОСОБА_3 у порядку ст. 233 ч. 3 КПК України, яке б надавало можливість зрозуміти, які саме обставини свідчили про наявність невідкладних випадків. Не було обґрунтовано існування цих обставин і у клопотанні слідчого ОСОБА_11 від 28 лютого 2022 року на ім`я прокурора ОСОБА_9 про дозвіл на проведення обшуку. Як вже зазначалося раніше, жодних документів, щодо наявності передбачених-законом підстав для проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , тим більш, - передбачених законом підстав для проникнення до його житла до постановлення ухвали слідчого судді у невідкладних випадках, матеріали кримінального провадження не містять. А відтак, у слідчого ОСОБА_8 були відсутні підстави для проникнення до житла ОСОБА_3 у порядку ст. 233 ч. 3 КПК України. Отже, протокол обшуку від 27 лютого 2022 року є очевидно недопустимим з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України (здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу). Також наведене свідчить про порушення під час проведення обшуку основоположного права ОСОБА_3 , гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки втручання в це право було здійснене в істотне порушення процедури, встановленої законом.

Захисник звернула увагу суду на відсутність подальшого судового контролю у порядку, передбаченому передбаченого ч. 3 ст. 233 КПК України. Досліджені судом матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчий ОСОБА_8 , який у порядку ч. 3 ст. 233 КПК 27 лютого 2022 року провів обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , після проведення обшуку з клопотанням про проведення обшуку в порядку ст. 233 ч. 3 КПК України до слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська не звертався. Натомість, інший слідчий ОСОБА_11 , який не проводив дану слідчу дію та не був її учасником, 28 лютого 2022 року звернувся із клопотанням про дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_3 безпосередньо до прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , а не до слідчого судді Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська. При цьому, слідчий ОСОБА_11 взагалі не обґрунтував у клопотанні ні наявності підстав для проведення обшуку, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 223, ст. 234 КПК, ні підстав для проникнення до житла ОСОБА_3 у порядку ч. 1 ст. 233 КПК, ні правових підстав звернення із клопотанням до прокурора, а не до слідчого судді, як того вимагає закон. В той же день, 28 лютого 2022 року прокурор ОСОБА_9 розглянув це клопотання слідчого ОСОБА_11 та виніс постанову про дозвіл на обшук. При цьому, правовою підставою для реалізації прокурором повноважень, якими наділені лише слідчі судді, було зазначено ч. 1 ст. 615 КПК України. Вважає, що прокурором та слідчим було порушено вимоги ст. 615 КПК України, а оскільки органом досудового розслідування у даному кримінальному провадження був слідчий відділ Управління СБ України у Дніпропетровській області, питання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 та про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_3 будь-якого запобіжного заходу, тим більш, у вигляді тримання під вартою, належало розглядати слідчому судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, який у в тому числі 28 лютого 2022 року, не припиняв своєї роботи, та слідчі судді цього суду весь час дії воєнного стану в повному обсязі здійснювали свої повноваження, обумовлені КПК України. Це свідчить про перевищення прокурором ОСОБА_9 під час прийняття процесуального рішення про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 наданих законом повноважень та безумовне порушення основоположного права ОСОБА_3 на повагу до житла, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В свою чергу, згідно останнього речення ч. 3 ст. 233 КПК України якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу. Відтак, встановлені внаслідок обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 докази є недопустимими внаслідок прямої законодавчої норми - ч. 3 ст. 233 КПК України, та підлягали невідкладному знищенню. Крім того, як вбачається із постанови прокурора ОСОБА_9 від 28 лютого 2022 року, вирішуючи клопотання слідчого ОСОБА_11 , прокурор не лише перебрав на себе повноваження слідчого судді, але й взагалі не надавав оцінки існуванню у кримінальному провадженні передбачених законом підстав для проведення обшуку у житлі ОСОБА_3 та підстав для проникнення до його житла без ухвали слідчого судді, що також є істотним порушенням вимог КПК України та основоположного права ОСОБА_3 (ст. 8 Конвенції). Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду. При цьому, не є перешкодою для визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 й та обставина, що постанова прокурора ОСОБА_9 від 28 лютого 2022 року про дозвіл на обшук наразі не скасована. Отже, вищенаведене свідчить про те, що вказана слідча дія була проведена в істотне порушення вимог ст. 233 ч.ч. 1, 3 КПК України без попереднього дозволу слідчого судді та без подальшого судового контролю, що становило порушення основоположного права ОСОБА_3 , гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для визнання доказу недопустимим згідно ст. 87 ч. 2 п. 1 КПК України. Також, переглянутими судом відеофайлами, на яких зафіксовано обшук, підтверджено, що в істотне порушення вимог ч. 3 ст. 104 КПК України зміст протоколу обшуку від 27 лютого 2022 року не відповідає послідовності та змісту проведених під час обшуку дій, не містить відомостей про інформацію, отриману в результаті цих дій, важливу для кримінального провадження, та підтверджує численні істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені під час його проведення, що свідчать про недопустимість цього доказу сторони обвинувачення. Не дивлячись на відсутність на час проведення обшуку у сторони обвинувачення права мати під час проведення обшуку доступ до комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, для виявлення яких не надано дозвіл на проведення обшуку, - як зафіксовано на відеозаписах обшуку, співробітники СБУ, які були присутні під час обшуку, мали вільний та неконтрольований доступ до мобільних телефонів ОСОБА_3 , проводили тривалий час, більше години маніпуляції між своїми телефонами та телефонами ОСОБА_3 , робили фото з фіксацією даних з вилучених телефонів. Однак, жодних даних, відносно зняття та використання в подальшому інформації, під час проведення маніпуляцій з вилученими телефонами, в матеріалах кримінального провадження не міститься. Згідно ч.9 ст. 236 КПК України другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові. Після перегляду всіх відеофайлов всі учасники змогли переконатися, що належного упакування вилучених під час обшуку предметів на відеозапису на було зафіксовано. Так, на файлі 82660006 на 11:27 слідчий Краснянський на полиці виявив предмет, схожий на гранату. При цьому, граната знаходилась в зібраному стані. На 14:00 гранату поклали до чорної коробки з під взуття з написом Велфаре. На файлі 82660007 слідчий знов показує гранату на 08:25 та знов кладе її буцім-то в коробку для взуття. На файлі 82660008 слідчий повідомляє, що обшук закінчено, а ОСОБА_3 відмовився від підписання протоколу та бирок, якими безпосередньо опечатано майно 00:22, та зазначає час підписання протоколу 19:46. При цьому, коробки, в якій повинна була знаходитися граната, послідовність дій по її упакуванню та оформлення биркою з підписами осіб, які брали участь в обшуку і зазначенням інформації про вміст упаковки немає на відеофайлах. Виходячи зі змісту протоколу обшуку були вилучені та поміщені поліетиленові пакети (два) та опечатані биркою з відтисками печатки № 13 УСБУ у Дніпропетровській області: три мобільних телефона, флеш накопичувач та два ноутбуки (п.1-6). Отже, йдеться про два пакети та одну бирку. В подальшому п. 7 зазначено предмет схожий на гранату, яку поміщено у картонний короб чорного кольору та опечатано. Навіть в протоколі слідчим було зазначено, що бирки мають лише відтиск печатки № 13 УСБУ у Дніпропетровській області, про наявність підписів осіб, які брали участь в обшуку не зазначено. Крім того, відеозаписом обшуку підтверджено, що у ході проведення обшуку в істотне порушення абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК не було забезпечено контролю незаінтересованих спостерігачів - понятих (анкетні відомості яких до того ж змінено за відсутності передбачених законом підстав, та за неможливості їх ідентифікації у зв`язку з наявністю масок на обличчях) за діями представників сторони обвинувачення, оскільки відеозаписом підтверджено, що практично всі дії з відшукування речей та документів, у тому числі, обшук кімнати, у якій було вилучено предмет злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, огляди змісту належних ОСОБА_3 телефонів, було проведено поза межами зору понятих та за відсутності, щонайменше, одного понятого. В протоколі обшуку не наведено послідовності дій з проведення обшуку, зокрема, в протоколі обшуку відсутня інформація про те, що фактично протягом всього часу проведення обшуку оперативні працівники, які приймали участь у його проведенні, без жодного контролю з боку слідчого та поза межами зору понятих, досліджували зміст інформації, яка міститься на телефонах ОСОБА_3 (на одному з яких вподальшому при проведенні експертизи було виявлено інформацію, що описана в обвинувальному акті в частині обвинувачення за ст. 111 ч. 1 КК), проводили невідомі маніпуляції між телефонами ОСОБА_3 ті іншими мобільними телефонами невідомого походження, які перебували у володінні оперативних працівників. Та у протоколі обшуку не було зафіксовано інформації, отриманої оперативними співробітниками за результатами проведення оглядів телефонів. В порушення вимог ст. 236 ч. 9 КПК України другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей не було вручено ОСОБА_3 . Також під час обшуку слідчим ОСОБА_8 було вчинено дії, які не передбачені КПК та які виходять за межі повноважень: 1) слідчим ОСОБА_8 , не дивлячись на те, що ОСОБА_3 наполягав на безперервному проведенні обшуку, о 16.51 год. було оголошено перерву у проведенні обшуку під приводом необхідності виклику спеціаліста для огляду ноутбука. Час відновлення процедури обшуку у протоколі не зафіксовано. Однак, положення КПК України не передбачають права слідчого зупинити проведення обшуку, отже слідчий діяв не у передбачений законом спосіб. Є очевидним, що прибуття спеціаліста не обумовлювало необхідності оголошення перерви у проведенні обшуку, оскільки відеозаписом підтверджено, що після прибуття на обшук невідомого чоловіка (який, можливо, є спеціалістом), слідчим не встановлювалася його особа, не роз`яснювалися права та обов`язки спеціаліста, та взагалі жодних дій за участі спеціаліста, спрямованих на досягнення мети обшуку, вчинено не було. Крім того, слідчим не було забезпечено відсутності доступу до приміщень квартири, змісту телефонів тощо з боку будь-яких осіб на час оголошеної перерви (відеозапис під час якої не здійснювався) та після продовження обшуку. Між тим, відеозаписом обшуку підтверджено, що перед тим, як учасники прослідували до частини квартири, де знаходиться дитяча кімната, у якій було вилучено гранату, там певний час без контролю з боку слідчого та понятих знаходився невідомий чоловік, озброєний автоматом. Слідчий ОСОБА_8 та оперативні працівники перешкоджали (не дозволили) дружині обвинуваченого - ОСОБА_12 у повернення у приміщення квартири, у якій вона проживає разом з обвинуваченим, та власником частини якого вона є, хоча КПК України не наділяє слідчого такими повноваженнями, а присутність володільця житла під час проведення обшуку могло б сприяти здійсненню контролю за діями працівників правоохоронних органів. Також переглядом дати створення відеофайлів на дисках встановлено, що всі вони створені 27 вересня 2015 року, відкриті 26 липня 2022 року, що абсолютно не відповідає даті проведення обшуку та свідчить про можливе фальшування відеозапису. Проте, в істотне порушення ч. 3 ст. 107 КПК України до матеріалів кримінального провадження не було долучено оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії. Просила визнати очевидно недопустимим доказом протокол обшуку від 27 лютого 2022 року, у житлі ОСОБА_3 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про визнання доказів недопустимими. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що відповідно до визначеного судом порядку у судовому засіданні досліджуються письмові докази та досліджено протокол обшуку від 27 лютого 2022 року, проведений за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 і додаток до протоколу обшуку - відеоматеріали про фіксацію вказаної слідчої дії. Вважає, що протокол обшуку від 27 лютого 2022 року, додаток до нього - носій інформації, на якому зафіксовано слідчу дію є очевидно недопустимими доказами. Як вбачається з протоколу обшуку від 27 лютого 2022 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000092 від 03 грудня 2021 року він був проведений слідчим СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку з врятуванням життя та майна осіб. Як вбачається з досліджених доказів протокол обшуку складений слідчим УСБУ ОСОБА_8 . У відкритих стороні захисту матеріалах досудового розслідування відсутня постанова керівника органу досудового розслідування щодо визначення слідчого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000092 від 03 грудня 2021 року, як слідчого, який здійснює досудове розслідування вказаного кримінального провадження, яка діяла станом на 27 лютого 2022 року. Як вбачається з фіксації технічними засобами зазначеної слідчої дії вона взагалі не відповідає протоколу обшуку. Так, у протоколі обшуку зазначено що о 16:51 здійснено технічну перерву для виклику спеціаліста. Відсутній час, коли відновлено відеозапис після технічної перерви. До цього моменту з 15:59 (коли розпочато обшук) до 16:51 на відео видно, як невідомі особи здійснюють огляд телефонів ОСОБА_3 та належної йому комп`ютерної техніки. При цьому вони здійснюють якісь маніпуляції з телефонами та ноутбуками ОСОБА_3 . На відео не видно всіх учасників обшуку. Камера встановлена стаціонарно і у полі зору знаходиться лише слідчий (інколи) та 2 співробітника СБУ, інших осіб, у тому числі понятих на відео не видно, як не видно їх і при проведенні обшуку в інших приміщеннях. Після того, як до квартири прибув нібито «спеціаліст» він не надав свої документи та до протоколу його дані не внесені. У протоколі обшуку зазначено, що о 19:03 відеозапис призупинено, проте наступний абзац свідчить про те, що о 18:58 проведено особистий обшук ОСОБА_3 , що свідчить про те, що протокол складений із грубим порушенням вимог ст. 104 КПК України, а саме у вступній частині не міститься відомостей про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); та описова частина не містить відомостей про послідовність дій; У порушення вимог ч. 3 ст. 107 КПК України до протоколу обшуку не долучено оригінальний примірник технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії. 28 лютого 2022 року старший слідчий в ОВС СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_11 в порушення вимог ч. 2 ст. 233 КПК України, звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури про надання дозволу на проведення обшуку. Вказане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 вирішив самостійно у відділі Дніпропетровської обласної прокуратури за адресою: вул. Чернишевського, 23 у м. Дніпро. При цьому прокурор ОСОБА_9 послався на вимоги ст. 615 КПК України та на п. 3 «Інструкції про порядок превентивного затримання у районі проведення антитерористичної операції осіб, причетних до терористичної діяльності, та особливого режиму в умовах воєнного, надзвичайного стану або у районі проведення антитерористичної операції». При цьому, прокурор ОСОБА_9 , приймаючи таке рішення жодним чином не обґрунтував неможливість виконання у встановлені законом строки слідчим суддею повноважень. Проте, як убачається з інформації, наявної на офіційному сайті «Судова влада», 28 лютого 2022 року слідчі судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ухвалили рішення щонайменше у 6-ти справах, які стосуються процесуальних питань. Таким чином, прокурор ОСОБА_9 перебрав на себе функцію слідчого судді та реалізував свої повноваження, які не передбачені КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Таким чином, слідчий СВ УСБУ ОСОБА_8 здійснив процесуальну дію, яка потребує попереднього «дозволу суду, без такого дозволу та з порушенням його суттєвих умов, а прокурор ОСОБА_9 реалізував свої повноваження, які не передбачені КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Вищенаведені факти дають обґрунтовані підстави вважати, що протокол обшуку від 27 лютого 2022, додаток до нього-носій інформації, на якому зафіксовано слідчу дію є очевидно недопустимими доказами у розумінні п.1 ч .2 , п. 2 ч. 3 ст. 87 та ч. 2 ст. 89 КПК України. Просила визнати протокол обшуку, проведеного 27 лютого 2022 року та два оптичні DVD диски з відеоматеріалами недопустими доказами.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Суду зазначив, що на жоден предмет, який було вилучено під час проведення вказаного обшуку не було накладено арешт. Просив задовольнити клопотання захисників в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання своїх захисників, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотань сторони захисту. Суду пояснив, що вказані клопотання є лише суб`єктивним баченням сторони захисту. Вказані клопотання містять посилання на докази, які не були досліджені судом та відсутні в матеріалах кримінального провадження. Просив вирішити вказані клопотання сторони захисту під час перебування судді в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу обшуку від 27 лютого 2022 року в період часу з 15 години 59 хвилин по 19 годину 46 хвилин було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з врятуванням життя та майна осіб. Вказаний обшук було проведено за участі співробітників СБУ, відомості про яких не підлягають розголошенню у зв`язку з воєнним станом в Україні, ОСОБА_3 . Перед початком проведення обшуку зазначеним особами були роз`яснені положення КПК України. Під час проведення вказаного обшуку використовувалися технічні засоби, а саме службова відеокамера «Panasonik» та носій інформації на якому зафіксовано відеозапис обшуку, який є невід`ємною частиною даного протоколу. Під час проведення обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон чорного кольору «Nomi», мобільний телефон «Iphone7», флешнакопичувач «Dtes9II», ноутбук «Asus» чорного кольору «E3NXCY 17715711C», ноутбук «Lenovo» чорного кольору «PF9XB5BO9206». Вказані речі були вилучені та поміщені до поліетиленових пакетів (два) та опечатані біркою з відтисками печатки № 13 УСБ у Дніпропетровській області. Окрім цього, також було виявлено та вилучено предмет схожий на гранату з номером на запалі 60-83 УРЗГМ-2 585 та написом на дні гранати 386/76-80/Т, яку було поміщено у картонний короб чорного кольору та опечатано.

28 лютого 2022 року старшим слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області старшим підполковником ОСОБА_11 на адресу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_14 було скеровано клопотання про проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з метою відшукання і вилучення предметів, які містять відомості про обставини вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме: мобільний телефон марки «Samsung», imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон чорного кольору «Nomi», мобільний телефон «Iphone7», флешнакопичувач «Dtes9II», ноутбук «Asus» чорного кольору «E3NXCY 17715711C», ноутбук «Lenovo» чорного кольору «PF9XB5BO9206», предмет схожий на корпус гранати з позначенням «386/76-80/т» 1 шт. та запал до вказаної гранати типу УЗРГМ-2 з позначенням 60-83.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 28 лютого 2022 року, було задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області старшого підполковника ОСОБА_11 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні № 000092 від 03 грудня 2021 року за підозрою ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Надано дозвіл старшому слідчому з ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області старшому підполковнику ОСОБА_11 та іншим слідчим, що входять до складу групи слідчих у кримінальному провадження № 000092 від 03 грудня 2021 року, на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон чорного кольору «Nomi», мобільний телефон «Iphone7», флешнакопичувач «Dtes9II», ноутбук «Asus» чорного кольору «E3NXCY 17715711C», ноутбук «Lenovo» чорного кольору «PF9XB5BO9206», предмет схожий на корпус гранати з позначенням «386/76-80/т» 1 шт. та запал до вказаної гранати типу УЗРГМ-2 з позначенням 60-83. Прийняте рішення вважається виконаним у м. Дніпро з моменту підписання цієї постанови.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами 2, 3 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Тобто, ст. 87 КПК України визначений вичерпний перелік з яких підстав внаслідок істотного порушення прав та свобод людини може бути визнаний недопустимий доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК.

Існує також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Отже, для того, щоб вирішити у даному випадку питання про те, чи є недопустимими зазначені вище докази слід з`ясувати, чи мало місце порушення прав та свобод людини під час отримання останніх.

Клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 зводяться до оцінки процесуальних порушень, вчинених під час проведення слідчих дій.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні в клопотаннях, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, оскільки можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказу.

Що ж стосується визнання протоколу обшуку очевидно недопустимим з підстав відсутності дозволу слідчого судді на проведення такого обшуку, то суд зазначає, що є певні виключення, визначені КПК України, за яких обшук проводиться за відсутності судового контролю (ст. 615 КПК України), повноваження якого виконує відповідний прокурор в умовах воєнного стану. При цьому, оцінка доказів, отриманих внаслідок таких дій, має бути надана судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває.

На підставі наведеного вище, суд вважає, що в задоволенні клопотання належить відмовити, оскільки заявлені в ньому докази, які просить визнати очевидно недопустимими захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , можуть бути визнані такими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду справи, шляхом оцінки цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості цих доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає, й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження, то у суду відсутні підстави визнати недопустимим вищевказані докази, на які вказують захисники у своєму клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 86, 89, 350, 371,372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими по кримінальному провадженню № 0000188 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судддя ОСОБА_1