Провадження №11-кп/801/1257/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000241 від 20.02.2021 про продовження строку тримання під вартою, а також клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тростянець, Тростянецького району, Вінницької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувають апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2021 за №0000241 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст.307 КК України.

До початку судового розгляду по суті на електронну адресу суду 08.12.2022 надійшло клопотання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та виправдано. Також ОСОБА_7 засуджено за ч. 1, 2 ст. 307, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді шести років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

З метою забезпечення виконання вироку відносно останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, але не більше 60 діб, з 31.10.2022 до 29.12.2022, взявши його під варту із залу суду.

31.10.2022 ОСОБА_7 затримано та взято під варту в залі суду.

Прокурор вважає, що підставою застосування вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є засудження ОСОБА_7 за ч.1, 2 ст.307 КК України до реальної міри покарання у виді 6 років позбавлення волі, а також наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що засуджений ОСОБА_10 буде переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів та призначену міру покарання у виді реального позбавлення волі, а також наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у своїй сукупності, свідчать про те, що на даний час зберігаються підстави для законного застосування відносно засудженого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до засудженого, в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Також 12.12.2022 року до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю із забороною покидати місце проживання у нічний час доби з 22:00 до 06:00 години за адресою АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що у даному кримінальному провадженні ризики передбачені ст.177 КПК України відсутні. ОСОБА_7 перебуває під вартою з 31.10.2022 р., є особою молодого віку (2000 року народження), має стійкі соціальні зв`язки: родина, місце постійного проживання, до обрання запобіжного заходу обіймав посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин просив у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою відмовити, запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 змінити на більш м`який.

Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав подане клопотання прокурора та наполягав на його задоволенні, щодо клопотання захисника просив залишити його без задоволення, думку захисника ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, просили задоволити клопотання захисника з підстав викладених у ньому, дослідивши клопотання прокурора та захисника, матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а в задоволенні клопотання захисника слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

У відповідності до положення ст. 374 КПК України суд, при ухваленні вироку приймає, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно положення ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2, 3 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та виправдано.

Також даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою, але не довше ніж на 60 днів, з 31.10.2022 до 29.12.2022 включно, взявши його під варту в залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 20.02.2021 по 23.02.2021, а також з 31.10.2022 по день набрання вироку законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироку законної сили.

Встановлено, що останнім днем тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є 29.12.2022 року, на даний час розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції по суті не розпочато, призначено лише до судового розгляду.

Так, відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання на території Вінницької області, постійного місця роботи, родини, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, так як зазначене не має такого ступеню довіри, який може бути врахований колегією суддів, як такий, що має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого.

Вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього, а тому не спростовують наведенні в клопотанні прокурором ризики.

Разом з тим, колегія суддів враховує відсутність документу у матеріалах судового провадження про право власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який має відповідати Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яких інших документів, щоб підтверджували згоду власника даного приміщення на проживання обвинуваченого із застосуванням запобіжного заходу в вигляді нічного домашнього арешту у вказаному приміщенні.

Крім того, згода як захисника, так і обвинуваченого на застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту за вказаною захисником адресою, на думку колегії суддів все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно доводи захисника про їх відсутність свідчать про необґрунтованість вимог його клопотання, оскільки обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту без встановлення ризиків, є процесуально незаконним. Що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Також апеляційний суд враховуючи ведення воєнного стану в Україні вважає, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не наведені.

Таким чином з огляду на наведене, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який своїми діями показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміновані кримінальні правопорушення, пов`язані з порушенням Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», розуміючи суспільну небезпеку злочину, пов`язаного зі збутом наркотичних засобів, проявив самовпевненість у безкарності за свої вчинки, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, наявність постійного місця проживання та роботи, позитивної характеристики за місцем проживання, є особою раніше не судимою, проте свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав, а тому апеляційний суд вважає, що все ж таки існують наведені прокурором в клопотанні ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Також апеляційним судом не розпочато судовий розгляд по суті, не перевірено доводи апеляційних скарг прокурора та захисника останнього.

Положенням ст.131 КПК України визначено, що запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.307 КК України та призначаючи йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років,суд застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку тільки такий запобіжний захід може забезпечити дієвість кримінального провадження.

Апеляційний суд враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого від суду вважає, що в задоволенні клопотання захисника слід відмовити, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити до закінчення апеляційного перегляду вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2022 року.

Керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 405, 419КПК України, суд апеляційної інстанції, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника відмовити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення апеляційного перегляду вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2022 року.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14