ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6995/18
Провадження № 1-кп/362/63/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.11.2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстру досудових розслідувань №0000497 від 07.03.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожухівка, Васильківського району, Київської області, громадянина України, українця, офіційно не працюючого, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
20.02.2018 року, близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_10 , знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , під час розмови із ОСОБА_11 , який проживає у вказаній квартирі, на грунті тривалих неприязних відносин у ОСОБА_10 виник прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
В подальшому ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді отримання потерпілим тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, підійшов до ОСОБА_11 та умисно наніс останньому близько шести ударів руками, зібраними в кулак, по тулубу, в район ребер. Від отриманих ударів ОСОБА_11 впав на підлогу. Після того, як ОСОБА_11 підвівся, ОСОБА_10 умисно наніс близько десяти ударів руками, зібраними в кулак, по тулубу ОСОБА_11 . Від вказаних ударів ОСОБА_11 знов впав на підлогу. Після того, як ОСОБА_11 підвівся, ОСОБА_10 , продовжуючи злочинні дії, умисно наніс потерпілому один удар рукою, зібраною в кулак, в район голови, а саме, лівого виска, та в подальшому умисно наніс один удар рукою, зібраною в кулак, в область живота ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на підлогу на живіт, після чого ОСОБА_10 умисно наніс декілька ударів ногою, взутою в кросівки, по тулубу ОСОБА_11 . Через деякий час ОСОБА_11 підвівся, після чого ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, умисно наніс близько десяти ударів в ліву частину тулуба ОСОБА_11 .
У ОСОБА_11 мали місце: закрита тупа травма черевної порожнини з розривом селезінки, кровотечою в черевну порожнину, гематомами заочеревної клітковини та брижі тонкої кишки; яка кваліфікується як тяжке тілесне пошкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, та виникла в наслідок дії тупого предмету (предметів) в ділянку лівої частини передньої черевної стінки потерпілого, яка яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення та виникла внаслідок дії тупого предмету (предметів).

Вказані дії ОСОБА_10 під час досудового розслідування кваліфікована за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав суду, що в 2018 році, точної дати він не пам`ятає, він зустрівся в місті Василькові із ОСОБА_12 , після чого вони поїхали до квартири ОСОБА_11 . Ручкою, яка була у ОСОБА_13 він відкрив двері квартири потерпілого і вони зайшли до квартири, де їм на зустріч вийшов ОСОБА_11 із яким вони знаходилися в неприязних відносинах, а тому вони із ним почали сваритися. Під час сварки, він наніс ОСОБА_11 удари по тулубу, в область грудної клітини, а долонею в голову чи ухо та один раз наніс удар ногою по тулубу. Після цього вони із ОСОБА_12 залишили квартиру. На автобусній зупинці ОСОБА_12 сіла на маршрутне таксі і поїхала до себе на роботу. У зв`язку з побиття ним ОСОБА_11 він йому відшкодував 40 тисяч гривень. У вчиненому він щиро розкаюється і просить суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що 20 лютого 2018 року, близько 12 години він знаходився вдома в квартирі АДРЕСА_2 і почув, що хтось зайшов в квартиру. Він подумав, що до нього прийшла його мама. Проте, коли він вийшов до виходу із квартири, то побачив, що до нього прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . ОСОБА_10 в нього запитав чому він знаходиться вдома і чи його хто-небудь бив в своєму будинку, після чого наніс йому близько 80 ударів по тулубу та в область серця. Потім ОСОБА_10 запропонував йому курити маріхуанну, але він відмовився, після чого той наніс йому удар в голову та ухо і в шию, а ногою в область селезінки. Побивши його ОСОБА_14 покинув квартиру, залишивши ключ від вхідних дверей. В нього було погане самопочуття і він зателефонував мамі, яка через деякий час приїхала до нього. Наступного дня вони поїхали до лікарні, де йому повідомили про те, що йому необхідно робити операцію і його госпіталізували на стаціонарне лікування. ОСОБА_10 йому передав 40 тисяч гривень. Він просить задовольнити його цивільний позов та стягнути з ОСОБА_10 на його користь 60 тисяч гривень завданої йому моральної шкоди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , суду показала, що вона працює медичною сестрою в Київському обласному психо-неврологічному об`єднанні. В першому чоловічому відділенні об`єднання раніше проходив курс лікування ОСОБА_10 . В лютому місяці, числа не пам`ятає, 2018 року вона була на чергуванні. Їй зателефонував її знайомий на ім`я ОСОБА_16 і сказав, що з нею бажає зустрітися ОСОБА_10 . Вона вийшла до входу в приміщення лікарні, де стояв ОСОБА_16 і ОСОБА_10 . ОСОБА_10 вона передавала в користування навушники. Він сказав їй, що навушники не з ним і треба поїхати їх забрати. Вона погодилася. Спочатку вони поїхали в м. Київ в район масиву Теремки, де вони сіли в маршрутне таксі, яке курсує на м. Васильків. Із маршрутного таксі вони вийшли біля центрального ринку міста Василькова. Пройшовши ринок вони зайшли в під`їзд будинку та підійшли до однієї із квартир. У вхідних дверях до квартири була зламана ручка. У неї в кармані була аналогічна ручка і вона не помітила як ОСОБА_10 її взяв і відкрив двері. Коли вони зайшли в квартиру, то їм на зустріч вийшов ОСОБА_11 та привітався до них. ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_11 чому він обманював його, повідомивши по телефону що знаходиться на роботі, а також висловив претензії, що ОСОБА_11 підвів його та образив його куму, прізвище якої ОСОБА_17 , що раніше працювала в психо-неврологічному об`єднані лікарем-інтерном. ОСОБА_11 пропонував ОСОБА_10 поговорити, щоб розібратися у всьому, але ОСОБА_10 став наносити ОСОБА_11 удари кулаком в область ребер. Ряд ударів він наніс із великою силою. Вона хотіла вийти із квартири, але ОСОБА_10 не випустив її та продовжив побиття ОСОБА_11 , нанісши йому удари кулаками в область печінки, селезінки, лівий висок та праве ухо, а також ногами в нижню частину живота. Після цього вони з ОСОБА_10 покинули квартиру і пішли на автобусну зупинку, де вона сіла в маршрутне таксі і поїхала назад в лікарню. Через 2 місяці до неї зателефонував ОСОБА_10 і запитав чи викликали її до поліції і якщо будуть викликати, то щоб вона сказала, що ОСОБА_11 почав бити перший. Але вона відмовилася.

Крім показів потерпілого, свідків, обвинуваченого, обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, тощо, відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Як вбачається із протоколу та дослідженого відеозапису слідчого експерименту, проведеного 11.10.2018 року, за участю свідка ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту, остання розповіла та показала, яким чином ОСОБА_10 наносив ОСОБА_11 удари кулаком в область ребер. Ряд ударів він наніс із великою силоюкулаками в область печінки, селезінки, лівий висок та праве ухо, а також ногами в нижню частину живота (т.1 а.с.118-123).

Як вбачається із висновку експерта № 146 м/д від 11.07.2018 року та № 305 від 19.10.2018 року у ОСОБА_11 мали місце: закрита тупа травма черевної порожнини з розривом селезінки, кровотечою в черевну порожнину, гематомами заочеревної клітковини та брижі тонкої кишки; яка кваліфікується як тяжке тілесне пошкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, та виникла в наслідок дії тупого предмету (предметів) в ділянку лівої частини передньої черевної стінки потерпілого.

Можливість утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_11 в наслідок як ударів ногою так і ударів рукою зібраної в кулак, ділянку лівої частини передньої черевної стінки потерпілого не виключається.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли виникнути при обставинах на які вказувала свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту за її участю, та обставинах викладених потерпілим під час його допиту.

Можливість утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_11 внаслідок ударами долонею руки або у наслідок його самовільного падіння з висоти власного зросту малоймовірно (т. 1 а.с. 126-127, 130-131).

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 522 від 31.10.2018 року ОСОБА_10 в момент вчинення кримінального правопорушення страждав на емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного походження. Проте, ступінь психічних розладів такий, що він при здійсненні інкримінованих йому діянь і вданий час міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 138-140).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_15 , дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_10 вчинив дії, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_10 винним і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, а також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд ураховує п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_10 , суд визнає його щире каяття та відшкодування завданої ним матеріальної шкоди.
Щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.
Судом також враховується висновок досудової доповіді Васильківського міськрайонного відділу філії державної установи (Центр пробації) у м. Києві та Київській областівід 19.02.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 відповідно до якого виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, за умови здійснення нагляду та контролю за його поведінкою (т.1 а.с.68-71).
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, його особу, вік, соціальні зв`язки, сімейний стан, що він одружений має на утриманні малолітнього сина, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, та перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, враховуючи висновоксудово-психіатричного експерта, те, що він працює, але не офіційно,за місцем проживання характеризується посередньо, щире каяття, враховуючи висновок органу пробації, який вважає за можливе виправлення ОСОБА_10 без позбавлення волі, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого щодо міри покарання, обставини, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а саме сприяння досудового розслідування та судового розгляду, вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покараннята встановленням йому іспитового строку і покладення на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст. 75 КК України, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенціїпро захист прав людини та основоположних свобод, в момент його винесення.
Щодо цивільного позову ОСОБА_11 пред`явленого до обвинуваченого ОСОБА_10 суд зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 128, ч.ч. 1 та 3 ст. 129 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3 та 4. ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо заподіяної моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. потерпілий ОСОБА_11 у позовній заяві зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , які стали результатом того, що він отримав тяжкі тілесні ушкодження, його батьки понесли матеріальні витрати, пов`язані з його лікуванням від тілесних ушкоджень у розмірі 40 000 грн, які відповідно до розписки ОСОБА_10 відшкодовано у повному обсязі потерпілому (а.с.48). Крім того, йому була завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначили негативні зміни у його житті, змінився його звичний уклад життя, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого звичного ритму життя, він відчуває постійний біль, переживання та спогади, тривогу, емоційні реакції при згадуванні того, що з ним відбувалось під час завдання йому тілесних ушкоджень, постійно відчуває переживання незручності та психологічний дискомфорт. У зв`язку з цим у нього постійно знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, відчуває фізичний біль. Такий емоційний стан та переживання супроводжують його постійно. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, пережитих емоцій та переживань у нього погіршилось здоров`я.

З огляду на наданні потерпілим ОСОБА_11 доказів на підтвердження позовних вимог та визнання частково обвинуваченим ОСОБА_10 позовних вимог, суд вважає що пред`явлений до обвинуваченого цивільний позов є законним, а відтак підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84-86, 100, 124, 128, 129,369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді (п`яти) 5 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України).

Іспитовий строк ОСОБА_10 обчислювати з моменту ухвалення вироку 22 листопада 2022 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 10 000 гривень завданої йому моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_18