Провадження 1-в/193/71/23
У Х В А Л А

іменем України

12 квітня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області подання начальника Державної установи "Софіївська виправна колонія (№ 45)" ОСОБА_6 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2023 року на адресу Софіївського районного суду надійшло подання адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання. В обґрунтування подання зазначено, що засуджений за час відбуття покарання у названій виправній колонії характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має, за вироком суду цивільних позовів не має, тому вважає, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні додатково пояснив, що засуджений ОСОБА_5 не працевлаштований, але виконує всю необхідну роботу у відділенні, де він безпосередньо перебуває. Завжди один з перших відкликається для надання допомоги у виконання робіт. Доручені завдання виконує сумлінно. Розгляд подання залишив на розсуд суду.

Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду подання адміністрації Софіївської ВК-45 підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначив, що перебуваючи у місцях позбавлення волі належні висновки зробив.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів свого виправлення.

Вислухавши доводи учасників судової справи, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи, суд дійшов такого висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 на підставі якого його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 16.09.2020. Кінець цього строку: 16.03.2024.

Як вбачається із матеріалів подання станом на день розгляду справи засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання складає 11 місяців 4 днів.

Так, відповідно до вимог кримінального кодексу України закон передбачає можливість окремій категорії засуджених повністю або частково звільнитися від подальшого відбування покарання після відбуття ними частини строку покарання.

Згідно ч.1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до роз`яснень Постанови ВСУ «Про умовно дострокове звільнення» зазначено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 81 КК України, передбачають дві основні підстави, при наявності яких у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перша підстава - це фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання. Зокрема пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено співвідношення 2/3 частини покарання, яку потрібно відбути засудженомуу разі, якщо він раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, за яке він засуджений до позбавлення волі.

Друга підстава визначена ч. 2 ст. 81 КК України, відповідно до якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під «сумлінною поведінкою» слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень та відсутності стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Згідно характеристики, затвердженої 09.02.2023 начальником Софіївської ВК-45, видно, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 16.09.2020. Спочатку він перебував у ДУ «Криворізька установа виконання покарання №3», де характеризувався негативно. За порушення режиму утримання мав 3 стягнення, заохочень не мав.

З 13.11.2021 продовжив відбувати міру покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання у вказаній установі характеризується позитивно, встановлених вимог режиму утримання дотримувався сумлінно. Має два заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не мав. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. З персоналом установи дотримується ввічливих та тактовних взаємовідносин. За станом здоров`я засуджений працездатний, за власної ініціативи без оплати праці виконує роботи з благоустрою установи та відділення. При виконання дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. На профілактичному обліку не перебуває. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Підтримує зв`язки з рідними та близькими шляхом листування та телефонних розмов. Вину у скоєному визнає, надає належну оцінку скоєному.

Між тим, суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений адміністрацією виправної колонії як середній, так само як визначено середній ризик життю та здоров`ю, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Як видно з матеріалів провадження засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки і 6 місяців за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Як видно, вчинений засудженим злочин є злочином проти власності, це передбачені кримінальним законом винні, суспільно небезпечні та протиправні діяння, що, порушують право власності, спричиняють майнову шкоду приватній особі, колективу чи державі й вчиняються із корисливих мотивів.

Враховуючи викладене вище, не слід залишати поза увагою необхідність дотримання принципу невідворотності покарання, адже саме невідворотність покарання має головний вплив на осіб, які можуть вчинити кримінальні правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Принцип невідворотності відповідальності конкретизує більш загальні за змістом принципи законності, рівності громадян перед законом. У зазначеному змісті даний принцип має запобіжний, стримуючий вплив. Принцип невідворотності покарання є першочерговим серед принципів кримінального права і дає право вважати його зверненим головним чином до громадськості.

Судом встановлено, що засуджений був п`ять разів судимий загалом за тяжкі злочини проти власності та одного разу звільнявся у зв`язку з амністією.

Засуджений ОСОБА_5 всі п`ять разів засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, покарання відбував реально, проте знову вчиняв новий злочин, а отже є достатні підстави вважати, що відбуте ним покарання не досягло мети, визначеної ст. 50 КК України.

Вивчаючи поведінку ОСОБА_5 під час відбуття покарання, суд не вбачає суттєвої позитивної динаміки у виправленні засудженого, оскільки на час розгляду цього клопотання засуджений отримував більше стягнень ніж заохочень (три проти двох). І хоча всі стягнення за спливом строку вже погашені, варто зауважити, що всі три стягнення засуджений отримував за одне й теж порушення режиму утримання - зберігання забороненого предмету (телефону), що свідчить на вперту та важко виправну поведінку засудженого.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 хоча й відбув необхідні 2/3 частини покарання, однак своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому у задоволенні подання адміністрації Софіївської ВК-45 про умовно-дострокове звільнення засудженого слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника Державної установи "Софіївська виправна колонія (№ 45)" ОСОБА_6 про застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1