ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6674/22 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/178/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 січня 2023 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003099 від 04 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України, до 11 березня 2023 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003099 від 04 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відділом Харківської обласної прокуратури.

11 січня 2023 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208, 615 КПК України.

11січня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України.

12.01.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Зазначав, що ОСОБА_7 , розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України, більше того враховуючи той факт, що населений пункт, де проживає підозрюваний, знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України та РФ, ділянку якого державна влада України через військові дії не контролює в повній мірі. ОСОБА_7 в разі не обрання по відношенню до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки територія с. Рублене Куп`янського району Харківської області, де здійснював свою протиправну діяльність підозрюваний та де можуть зберігатись документи, якими підтверджується даний факт, знаходиться під постійними обстрілами військових формувань держави-агресора РФ, в зв`язку з чим на теперішній час слідством не проведені там необхідні слідчі дії, направлені на отримання наявних там доказів. ОСОБА_7 достовірно розуміє суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, має реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі тих, яким відомо про вчинення злочину відносно якого проводиться вказане досудове розслідування, різними способами (залякування, надання матеріальних цінностей в обмін на зміну показань тощо), оскільки він є діючим депутатом місцевої ради, до 2020 року тривалий час займав посаду голови місцевої ради, тобто користується значним авторитетом у даній територіальній громаді, а також свідки у даному кримінальному провадженні являються найманими працівниками підприємства, очолюваного дружиною підозрюваного, через що в останнього є реальна можливість впливати на них, що може призвести до зміни їх показань.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12.01.2023 року частково задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб до 11.03.2023 року з визначенням розміру застави.

Визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; Банк отримувача Державна казначейська служба України (м. Київ), код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок: UA 0006674).

При внесенні визначеної суми застави ухвалено ОСОБА_7 з-під варти звільнити з покладенням на нього обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до територіальних органів Держаної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон на своє ім`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ризики передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Посилається на те, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості щодо майнового стану підозрюваного, однак слідчий суддя з власної ініціативи встановив зазначені обставини.

Вказує, що у разі внесення суми застави та звільнення підозрюваного з покладенням на нього обов`язку здати на зберігання паспорт громадянина України та закордонний паспорт жодним чином не запобігає уникненню ризиків, оскільки частина території України окупована РФ, а переміщення територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорта. Таким чином на переконання апелянта, ОСОБА_7 може залишити підконтрольну Україні територію, використовуючи сталі зв`язки із особами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, з метою переховування та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, зазначає, що покладення на підозрюваного обов`язку утримуватись від спілкування зі свідками у даному випадку не може бути реалізований, оскільки свідки у кримінальному провадженні є односельчанами ОСОБА_7 та постійно мешкають поруч з ним.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив задовольнити апеляційну скаргу

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених п.1, п.2, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують тримання підозрюваного під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, втім вважав за необхідне при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити заставу у максимальному розмірі в межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 гривень, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді у повному обсязі виходячи з наступного.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України, доведено відомостями, які містяться у: протоколах допитів свідків; протоколах пред`явлення свідкам особи для впізнання за фотознімками; протоколах обшуків; інформацією, отриманою на виконання доручення слідчого, наданою у відповіді від 18.11.2022 року.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Колегія суддів приймає до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він будучи депутатом Вільхуватської сільської ради Куп`янського району Харківської області VIII скликання та перебував на території тимчасово окупованого с. Вільхуватка Куп`янського району Харківської області діючи за попередньою змовою та в групі зі своєю дружиною не пізніше 26.05.2022 року, надав представниками збройних формувань держави-агресора РФ відомості про наявність на зберіганні у ТОВ «Агріка-М» () дорожніх плит.

Надалі, починаючи з 26.05.2022 року і до початку червня 2022 року

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб зі своєю дружиною, яка будучи директором ФГ «Вільхуватка» надала належний зазначеному суб`єкту господарювання автокран марки КС-3575а та залучивши в якості водія автокрану громадянина України, використовуючи вказану спецтехніку, здійснили організацію завантаження належних ТОВ «Агріка-М» 120 дорожніх плит загальною площею 1876 кв.м. та їх подальшу передачу представникам збройних формувань держави-агресора РФ для відновлення шляхів постачання військової техніки з РФ на тимчасово окуповані території України шляхом будівництва переправи між населеними пунктами Дворічна та Колодязне Куп`янського району Харківської області.

Крім того, 16.06.2022 року ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний із

дружиною злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, перебуваючи на пункті пропуску через державний кордон України «Чугунівка» Куп`янського району Харківської області, звернувся до невстановленого в ході досудового розслідування співробітника Федеральної митної служби РФ з пропозицією посприяти в пошуку місць збуту сільськогосподарських культур на території держави-агресора РФ, в результаті чого отримав контакт громадянина РФ, проживаючого на території Білгородської області РФ.

Надалі, попередньо домовившись з указаним громадянином РФ., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та в групі з дружиною, використовуючи вантажний автомобіль КамАЗ моделі 43215 з причепом до нього та залучивши в якості водія громадянина України, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , організував завантаження на вказаний транспортний засіб зі складських приміщень належних СВК «Рублене» насіння соняшника масою 12,3 тон, після чого організував перевезення зазначених матеріальних ресурсів в хутір Кузнєцовка Валуйського району Білгородської області РФ, де насіння соняшника було відвантажене на підприємстві, належне громадянину РФ ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізацію спільного з злочинного умислу ОСОБА_7 , досягнувши за посередництва громадянина РФ домовленості з громадянином РФ, в період з червня по липень 2022 року, використовуючи два вантажні автомобілі марки МАЗ, залучивши у якості водіїв громадян України перебуваючи за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Березники, організував завантаження на вказані транспортні засоби зі складських приміщень, належних СВК «Рублене» насіння вівса, після чого за вказівкою ОСОБА_7 та за документального супроводу ОСОБА_11 у шість етапів було здійснено перевезення зазначених матеріальних ресурсів загальною масою приблизно 300 тон в с. Новопетрівка Валуйського району Білгородської області РФ, після чого відвантажено на підприємстві, належному громадянину РФ ОСОБА_12 .

У подальшому, в липні 2022 року ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати вищезазначений спільний з ОСОБА_11 злочинний умисел, використовуючи вантажний автотранспорт та найманих водіїв, організував вивезення з елеватора ТОВ «Зоря», розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Малий Бурлук, сільськогосподарської культури кукурудзи масою близько 200 тон, належної ФГ «Вільхуватка», до с. Новопетрівка Валуйського району Білгородської області РФ, яку було відвантажено на підприємстві, належному громадянину РФ ОСОБА_12 .

Разом з цим, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та в групі зі своєю дружиною та за сумісництвом керівником ФГ «Вільхуватка» 12.08.2022 року поїхав з останньою з с. Вільхуватка Куп`янського району Харківської області до місця дислокації податкового органу окупаційної адміністрації т.зв. «Налоговой службы Харьковской области», де ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 99, та продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, подала заяву про взяття на податковий облік юридичної особи та здійснення перереєстрації ФГ «Вільхуватка» у відповідності до вимог російського законодавства, в результаті чого вказане підприємство отримало зобов`язання щодо сплати податку на прибуток у казну держави-агресора РФ та створених нею окупаційних органів, а також можливість продовжувати провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

За таких обставин зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Враховуючи, що Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він передав матеріальні ресурси незаконним збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора, а також у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності збереження та дотримання основ національної безпеки України та який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги особу підозрюваного та приймає до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, одружений, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання, в тому числі у виді реального позбавлення волі на строк до 5 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик можливого знищення або спроби сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовуються тим, що згідно підозри ОСОБА_7 , будучи громадянином України, фактично перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та публічно демонстрував підтримку РФ щодо її збройного нападу та проведення на території України військової агресії, підтримав дії РФ, як держави-агресора, та незаконних збройних формувань, а також враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, через те, що територія с.Рублене Куп`янського району Харківської області, де здійснював протиправну діяльність ОСОБА_7 , знаходиться під постійними обстрілами військових формувань держави агресора

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи підозрюваного та його захисника про те, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, які потребують постійного лікування, тому не може триматися в умовах ізоляції, колегія суддів на цей час відхиляє, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» , медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює щодо процесуального права підозрюваного та захисника подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання караються штрафом до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, а також враховуючи особу підозрюваного, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, колегія суддів дійшла до висновку про правильне застосування місцевим судом щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України, а тому, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку за необхідне при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити заставу у максимальному розмірі в межах, передбачених ч.5 ст. 182 КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 гривень, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом вищевказаної статті визначення розміру застави є невід`ємною складовою частиною при вирішенні питання про застосовування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з цим, відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Тобто законодавцем у даному випадку наділено суд дискреційними повноваженнями щодо можливості не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст.109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Згідно підозри ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України та відповідно до фактичних обставини згідно підозри, передав матеріальні ресурси незаконним збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора, а також у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

Злочини проти основ національної безпеки України є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. Без належної кримінально-правової охорони цих соціальних цінностей неможливе нормальне функціонування держави та відповідних її інститутів.

Конституція України визначає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Преамбула Закону України «Про національну безпеку України» містить положення про те, що цей Закон визначає основи та принципи національної безпеки і оборони, цілі та основні засади державної політики, що гарантуватимуть суспільству і кожному громадянину захист від таких загроз.

Стаття 3 Закону України «Про національну безпеку України» закріплює коло об`єктів, які підлягають захисту у сфері національної безпеки і оборони:людина (громадянин), суспільство, держава.

Таким чином, злочини проти основ національної безпеки, в тому числі колабораційна діяльність, посягають не тільки на інтереси держави, а й несуть загрозу інтересам суспільства та українського народу в цілому.

Однак суд першої інстанції вищевказані норми процесуального закону залишив поза увагою та прийшов до передчасного висновку про доцільність застосування інституту застави при обранні такого запобіжного заходу, як тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , а тому таке рішення не може бути визнано законним та обґрунтованим з огляду на зазначене, а доводи прокурора про це слід визнати слушними.

За таких обставин, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки протиправних дій, зумовлений тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, який було вчинено під час воєнного стану, з чого слідує що його дії несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, для суспільства в цілому, а тому колегія суддів приходить до висновку, що застосування до підозрюваного інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що у разі застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави та у разі внесення суми застави з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків жодним чином не зможуть запобігти уникненню ризиків, встановлених судом, оскільки на даний час частина території України окупована державою агресором РФ, а переміщення особи територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту, що дає змогу останньому залишити підконтрольну Україні територію, використовуючи зв`язки із особами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, з метою переховування від правосуддя та уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 січня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 - скасувати та постановити нову.

Клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів, який обчислювати з моменту фактичного затримання з 11 січня 2023 року, до 11 березня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4