Єдиний унікальний номер 341/636/23
Номер провадження 1-кп/341/121/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Галицького районного суду Івано-Франківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.01.2023 за № 0000021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України,

встановив:

27.03.2023 року до Галицького районного суду Івано-Франківської області прокурором Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури надісланий обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд по даній справі на підставі обвинувального акту, заявивши про відсутність перешкод, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, в тому числі, про відсутність підстав про закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору та направлення його відповідному суду для визначення підсудності.

Потерпіла до суду не з"явилась, належним чином не вважається повідомленою про день, час та місце розгляду справи.

Обвинувачений та його захисник вважали за необхідне з цих підстав відкласти проведення підготовчого засідання.

Крім цього прокурором подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на 60 днів.

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є рідними братами та спільно проживали по АДРЕСА_1 , вели спільний побут. Під час спільного проживання між ними неодноразово на побутовому ґрунті виникали конфлікти, у ході яких ОСОБА_4 неодноразово наносив своєму брату тілесні ушкодження.

30.01.2023 близько 07-00 години ОСОБА_4 поїхав на роботу у м. Бурштин, наказавши брату ОСОБА_6 , який залишився вдома, приготувати їжу та розпалити піч.

Повернувшись цього ж дня, близько 18-00 годин додому, ОСОБА_4 побачив, що вхідні двері у будинок зачинені, його брата немає вдома, іжа не приготовлена, піч не розпалена.

Вказана обставина дуже розлютила ОСОБА_4 , і коли близько 19-00 години додому повернувся брат ОСОБА_6 , між ними виникла словесна суперечка, під час якої останній підійшов до столу і, нахилившись над ним, почав скручувати самокрутку, виражаючись при цьому у бік брата ОСОБА_4 нецензурними словами. Ця обставина ще більше розлютила ОСОБА_4 , в результаті чого у нього виник умисел на спричинення брату ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 , діючи умисно, схопив брата обома руками за одяг на спині та із застосуванням значної фізичної сили ударив його головою та грудною кліткою до стола. Після цього, утримуючи останнього за одяг та продовжуючи злочині дії, із застосуванням значної фізичної сили ударив брата головою та грудною кліткою до підлоги.

У результаті вказаних умисних насильницьких дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки у правій тім`яно-скроневій ділянці, під м`яку мозкову оболонку та в речовину обох півкуль мозочка, в м`які тканини голови в правій тім`яно-скроневій ділянці, синців, саден та забійних рану ділянках голови, які ускладнились набряком та набуханням головного мозку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя у момент спричинення, від яких ОСОБА_6 через деякий час помер.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами та вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків; може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце свого постійного проживання та переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілу з метою зменшення своєї участі у вчиненні злочину, оскільки обвинуваченому відоме місце її проживання, шляхом її залякування та унаслідок родинних зв`язків може чинити психологічний та фізичний тиск з метою схилити її до показів, що можуть виправдовувати його злочинні дії.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав його. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу вважає неможливим, оскільки ОСОБА_4 працює не офіційно, не має міцних соціальних зв`язків, санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду і можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, а осіб, які б викликали довіру та поручились за виконання ним покладених обов`язків, немає. ОСОБА_4 має закордонний паспорт, працював за кордоном, має робочу візу.

Обрання запобіжного заходу у вигляді застави вважає недоцільним, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства.

У зв`язку із наведеним вище, є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання. Захисник просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 раніше не судимий, а заявлені ризики не є підтвердженими.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені матеріали, суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Встановлено, що 31.01.2023 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000021 за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України.

В той же день ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З огляду на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд оцінює заявлений стороною обвинувачення ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється/обвинувачується особа, в сукупності з іншими обставинами, якими підтверджується наявність такої небезпеки.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого, останньому може бути призначено покарання від 7 до 10 десяти років позбавлення волі. Він працює не офіційно, проживає за місцем реєстрації, розлучений, сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.

До затримання ОСОБА_4 проживав з братом ОСОБА_6 , який помер внаслідок злочину, скоєного обвинуваченим.

Отже, суд погоджується щодо можливості у обвинуваченого вплинути на потерпілу, свідків, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та наявності можливості вільно пересуватися.

Вказані обставини свідчать про наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Такий запобіжний захід, як особиста порука, не може застосовуватись до ОСОБА_4 зважаючи та те, що жодна особа, яка б заслуговувала на довіру, не виявила бажання та не надала письмового зобов`язання про те, що вона поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зобов`язується доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Застава не може бути застосована до обвинуваченого, який офіційно ніде не працює, відомостей про наявність у нього на праві власності нерухомого майна або цінного рухомого майна суду не надано. Крім цього, злочин учинено із застосуванням насильства.

Такий запобіжний захід як домашній арешт, на застосуванні якого наполягав у судовому засіданні захисник, не може бути застосований до ОСОБА_4 , який не має міцних соціальних зв`язків на території Галицького району, та спосіб життя якого не підтверджено відповідними позитивними даними.

Таким чином, враховуючи ухвалу суду від 02.02.2023 року, за якою відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та впливати на потерпілу, суд дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 КПК України проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк застосування тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на шістдесят днів.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Отже, для запобігання ризикам, вказаним у ст. 177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд вважає виправданим застосування строку відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлено також співрозмірністю з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням та завданими його діями наслідкам, та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Підстави для тримання особи під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Основна мета ст. 5 вказаної Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

За вимогами статті 314 КПК Украіни підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Отже, враховуючи вимоги статті 325 КПК Украіни щодо належного повідомлення потерпілого про день, час та місце розгляду спроави, суд відкладає підготовче судове засідання на іншу дату.

На підставі наведеного, ст. ст. 59, 63, 129 Конституції України, керуючись ст. ст. 177, 199, 314, 331, 369, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 тримання під вартою на строк шістдесят (60) днів, до 27 травня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання ОСОБА_4 під вартою рахувати з 31.01.2023 року.

Проведення підготовчого судового засідання відкласти на 11 квітня 2023 року на 11:30 годин.

Про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомити учасників судового провадження.

Обвинуваченого ОСОБА_4 доставити в судове засідання з ДУ « Івано-Франківська УВП № 12».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА