судді ОСОБА_1
до постанови Верховного Суду від 21 березня 2023 року
у справі № 308/3253/19 (провадження № 51-2215км21)
1. Я не можу погодитися з висновком моїх поважних колег в частині, що стосується засудження ОСОБА_2 за злочин, передбачений частиною 3 статті 135 КК.
2. Судами встановлені такі обставини:
3. Засуджений, порушивши правила дорожнього руху, своїм автомобілем збив пішохода і, не зупинившись, залишив місце пригоди.
3. Пішохід з ушкодженнями середньої тяжкості, спричиненими автомобілем засудженого, впав на ту ж смугу руху.
3. Через 8,67 секунд на пішохода наїхав попутний автомобіль, у водія якого не було достатнього часу, для того щоб уникнути наїзду, і спричинив тому смертельні тілесні ушкодження.
5. Суд дійшов висновку, що наслідком порушення засудженим правил дорожнього руху стали ушкодження середньої тяжкості.
6. Цей висновок суду призвів до помилкової кваліфікації дій засудженого за частиною 1 статті 286 КК, що, на жаль, залишилось без реагування сторони обвинувачення і апеляційного суду і призвело до звільнення засудженого від відповідальності за статтею 286 КК через сплив строку давності, - помилка, яку Суд через процесуальні обмеження не може виправити.
8. За встановлених обставин, а саме - відсутності у водія другого автомобіля, від зіткнення з яким настала смерть пішохода, можливості запобігти наїзду - ці ушкодження є наслідком порушення засудженим правил дорожнього руху.
9. Наслідки, які настають через порушення правил дорожнього руху, не обов`язково настають від безпосереднього впливу автомобіля порушника. Безпосередньою причиною травм можуть бути також елементи дороги, при ударі об які виникають травми. Якщо автомобіль порушника спричинив легкі тілесні ушкодження пішоходу, але від удару автомобілем той вдарився о стовп і отримав смертельну травму, буде неправильним вважати, що порушник відповідає лише за легкі тілесні ушкодження. Ця ситуація не відрізняється від події, коли від удару «винного» автомобіля пішохода відкидає на інший автомобіль, який і спричиняє тяжкі наслідки. У разі, якщо водій другого автомобіля не мав можливості запобігти такому розвитку подій, наслідки, спричинені сукупною дією різних факторів, задіяних діями порушника, вважаються наслідком його дій.[1]
10. У цьому випадку це був попутний автомобіль, який, за висновком суду, не міг уникнути спричинення смертельних ушкоджень, тому наслідки, спричинені «невинним» автомобілем, є наслідком дій порушника, а його дії мали бути кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК.
11. Однак не визнавши смертельні ушкодження природним наслідком злочину, передбаченого статтею 286 КК, суди припустилися другої помилки, приписавши ці наслідки залишенню потерпілого в небезпеці і, відповідно, помилково кваліфікувавши дії засудженого за частиною 3 статті 135 КК.
12. В мене немає сумніву, що засуджений вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 135 КК, оскільки дійсно полишив місце події. Однак я вважаю, що висновок суду про причинний зв`язок між залишенням у небезпеці і смертю потерпілого є таким, що суперечить встановленим судом обставинам.
13. Для того, щоб дійти висновку, що певний наслідок спричиняється певною бездіяльністю, треба встановити, що особа не тільки мала обов`язок діяти певним чином, але мала реальну можливість вчинити дії, які попередили б настання інкримінованого наслідку.
14. Як встановив суд, між наїздом на пішохода «винного» автомобіля і смертельним наїздом «невинного» автомобіля минуло дуже мало часу для того, щоб водій другого автомобіля мав можливість попередити наїзд.
15. У такому разі треба мати дуже переконливі докази надлюдських здібностей засудженого, щоб дійти висновку, що часу, недостатнього водію другого автомобіля, або натиснути на гальма або повернути кермо, було достатньо засудженому для того, щоб вжити заходи, необхідні для запобігання цьому наїзду. Навіть якщо б якимось чудом засудженому вдалося зупинити автомобіль прямо на місці події і він вийшов з нього для надання допомоги потерпілого, то через 8,67 секунди було б дві людини, травмовані другим автомобілем, водій якого не мав можливості уникнути такого розвитку подій.
16. Однак можливість надати допомогу, а у випадку частини 3 - надати допомогу, достатню для попередження смертельних наслідків для потерпілого - є невід`ємною ознакою цього складу злочину. І ця невід`ємна ознака не тільки не була доведена у цій справі, але і спростована висновком суду про недостатність часу для будь-яких осмислених дій для уникнення трагічних наслідків.
Суддя ОСОБА_1