Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2264/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

26.03.2020 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2020 за № 0000791.

Крім того, 22.04.2021 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.19 за № 0000202.

Запобіжний захід застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченої ОСОБА_9 на час проведення судового засідання запобіжний захід не застосовано.

Прокурор клопоче про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ризики, що слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час.

Обвинувачені, захисники заперечили проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, розгляд справи відкладається не через його процесуальну поведінку, у той же час у обвинуваченого погіршується стан здоров`я (обвинувачений вказав, що йому колять знеболювальне, з`явилася астма), доказів того, що обвинувачений перешкоджав слухання справи, тиснув на свідків, буде намагатися вчинити новий злочин, прокурором не надано, обвинувачений цілком може виконувати свої процесуальні обов`язки і не під вартою, тому просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора і змінити обвинувачений запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Захисник, крім заявленого клопотання про це, також просить, як альтернативу, зменшити розмір застав до 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської 28 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Клопотання захисника та обвинуваченого залишено без задоволення. Продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 (двох) місяців з дня постановлення ухвали з можливістю внесення застави в розмірі 40 прожиткових мінімумівдля працездатнихосіб, що становить107360 (сто сім тисяч триста шістдесят )гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як альтернатива зменшити розмір застави. Посилається на те, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, а покладені у нього висновки вкотре переписані з попередніх судових рішень. Вказує, що ігноруючи вказані вимоги, суд першої інстанції не обтяжив себе власною оцінкою обґрунтованості інкримінованого діяння (обвинувачення), а також обставин, що підтверджують заявлені прокурором ризики, а послався на оцінку, яку надавав аж у 2020 року апеляційний суд. При цьому, зі сплином такого строку, всі ризики або зменшились, або ж перестали існувати. Так, продовжуючи запобіжний захід, суд, порушуючи презумпцію невинуватості, наперед зазначає, що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років (за найтяжчою санкцією). А тому, омріяна стороною обвинувачення та суду майбутня міра покарання не є легітимною підставою продовження тримання під вартою. Вказує, що стан здоров`я ОСОБА_7 , який є інвалідом 3 групи, погіршився, в умовах слідчого ізолятору в нього розпочалась бронхіальна астма; соціальні зв`язки змінились, так ОСОБА_7 має намір одружитись. А тому, такі висновки не можуть бути підставою подальшого тримання під вартою. Суд неодноразово звертає увагу нате, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину в період судового розгляду щодо нього кримінального провадження за фактом вчинення іншого тяжкого злочину. У іншому кримінальному провадженні, яке вже 8 рік на розгляді Корольовського районного суду м.Житомира, ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, де він виконував всі обов`язки суду. Крім того, розгляд кримінального провадження у Корольовському районному суді м.Житомира не відбувається оскільки один з обвинувачених відбуває покарання в м.Одесса. Також, суд наперед надає оцінку доказам, а саме зазначає, що показання свідків підтверджують обвинувачення за ч.1 ст. 307 КК України. Такими діями, суд наперед нівелює принцип змагальності сторін, оскільки не дослідивши всі докази щодо їх належності та допустимості як доказ, суд надає їм оцінку на стадії вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу. Стверджувати, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення немає підстав, оскільки жодного доказу того, що він готується до таких протиправних дій немає і не може бути. Безпідставно відмовляючи у зміні запобіжного заходу, суддя не мотивував чому більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання мною процесуальні обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти апеляційної скарги, зазначив, що підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на даний час ОСОБА_7 є обвинуваченим у вчиненні ряду умисних тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. Його вік, стан здоров`я (за наявними на даний час у суду доказами, нові дані так і не надходили, у тому числі про заявлені зміни), майновий стан, міцність його соціальних зв`язків (судом надано дозвіл на одруження) не змінились, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині даних про особу обвинуваченого.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину в період судового розгляду щодо нього кримінального провадження за фактом вчинення іншого тяжкого злочину, перебував у розшуку вже у цьому кримінальному провадженні, що вказує на недієвість менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Судом зазначено, що досліджені по першому епізоду на даний час докази, в тому числі письмові матеріали, не зменшили обґрунтованості обвинувачення, обвинувачений допитаним свідкам, які дали показання не на його користь, вказав, що він з ними ще зустрінеться. Щодо обвинуваченого до суду надійшов ще один обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України, і суд не має змоги розпочати судовий розгляд за другим обвинувальним актом у зв`язку з процесуальною поведінкою іншої обвинуваченої, необхідності організації участі вже іншого захисника для представництва інтересів обвинуваченої, що призводить до відкладення судових засідань. Висновки ж органу досудового розслідування для суду не є наперед встановленими, та згідно з принципом безпосередності дослідження доказів судом мають бути досліджені всі докази, що потребує завершення розгляду провадження, чого суд на даний час не зможе зробити.

Крім того ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання, в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, ухилився від слідства, щодо нього був оголошений розшук, соціальні зв`язки ОСОБА_7 не є міцними, не має офіційного регулярного доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відносно нього на розгляді у суді перебуває інше кримінальне провадження, а тому ризики встановлені під час досудового розслідування, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному упровадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення наразі не зменшилися.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду з приводу виникнення на даний час нового ризику, який виправдовує тримання особи під вартою, а саме військової агресії рф проти України, оскільки такий ризик не передбачений ст.177 КПК України, натомість перелік ризиків, наведений в ст.177 КПК України, не підлягає розширеному тлумаченню.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані ризики наразі не зменшилися. Крім того, перебуваючи під домашнім арештом, обвинувачений може продовжити свою протиправну діяльність з огляду на обставини інкримінованих йому правопрушень.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі на домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Крім того слід зазначити, що до обвинуваченого застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої він може бути звільнений з-під варти.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що немає підстав стверджувати, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки жодного доказу того, що він готується до таких протиправних дій немає, наразі є передчасними, з мотивів наведених вище.

Твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 , який є інвалідом 3 групи, погіршився, в умовах слідчого ізолятору в нього розпочалась бронхіальна астма; соціальні зв`язки змінились, оскільки ОСОБА_7 має намір одружитись, заслуговують на увагу суду, проте враховуючи обставини провадження та процесуальну поведінку обвинуваченого, не можуть бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду є доречними, однак практика даної судової установи повинна застосовуватися із врахування конкретних обставин конкретного кримінального провадження, що і має місце в даному випадку.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу зменшення розміру застави, слід зазначити, що суд правильно прийшов до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, на думку апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: