справа № 208/1768/23
№ провадження 1-кп/208/339/23
ВИРОК

Іменем України

14 березня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за кримінальним провадженням №0000183 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, здобувача освіти 2 курсу Кам`янського вищого професійного училища, має базову загальну середню освіту, неодружений, зареєстрованоий за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, згідно угоди про визнання винуватості, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2023 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , за письмовою згодою потерпілої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Кам`янської окружної прокуратури, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. І. Ясюковича 2, укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

В період часу 07:00 - 07:05 години 06.02.2023 року, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за місцем мешкання - в приміщенні кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку Кам`янського вищого професійного училища, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 65-Б, в якій разом з ним мешкав ОСОБА_8 .

Помітивши залишений ОСОБА_9 в кімнаті мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10 Pro», ОСОБА_10 реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, зазначений мобільний пристрій викрав, після чого залишив місце вчинення злочину.

Викраденим майном ОСОБА_10 у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі вартості мобільного телефону, в сумі 7 836 гривні 96 копійок.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, а саме взявши до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини та щире каяття, повне відшкодування завданої злочином шкоди, що у сукупності свідчить про істотне зниження тяжкості вчинення злочину та суспільної небезпечності самого обвинуваченого. Крім того, враховується, що ОСОБА_4 є дитиною, позбавленою батьківського піклування, та потребує підвищеної соціальної уваги з боку уповноважених органів та служб у справах дітей.

Сторони узгодили покарання нижче найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, та з застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час судового розгляду; сприяти в забезпеченні виконання завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду обвинувального акту в суді.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення викладеного в обвинуваченні, та пояснив наступне.

З потерпілим ОСОБА_11 він раніше знайомий, разом мешкають в гуртожитку в одній кімнаті. Неприязливих стосунків з ним не має.

В період інкримінованому йому кримінального правопорушення, він працював на будівельному майданчику в м. Дніпро. Заробляв приблизно 4,5 тисячі гривень на тиждень. Також отримував стипендію від держави у розмірі 10 тисяч гривень.

Приблизно о 06.00 годині 06.02.2023 року, він збирався на роботу до м. Дніпро, але виявив відсутність грошей на проїзд. В цей час його сусід по кімнаті ОСОБА_9 вийшов з кімнати, залишивши свій мобільний телефон. Раптово вирішив його викрасти та здати до ломбарду. Викравши телефон попросив знайомого здати його до ломбарду, оскільки він є неповнолітнім і таку угоду ломбард з ним би не уклав. Товариш здав телефон за 5 тисяч гривень та віддав йому виручені гроші. Гроші він витратив на власні потреби. В подальшому мобільний телефон він викупив та повернув потерпілому.

Вину свою визнає повністю та щиро розкаюється у скоєному.

Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, сторони погодили призначення неповнолітньому обвинуваченому вид покарання у виді позбавлення волі, та визначили міру покарання з застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч.4 ст. 186 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Визначену ОСОБА_10 міру покарання сторони узгодили застосувати з випробуванням, тобто на підставі ст. ст. 104, 75, 76 КК України.

Частиною 1 ст. 69 КК України встановлено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ч. 1 ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку, що останнім дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України, та він у цьому винний.

Мельников на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, скарг на його поведінку у побуті не надходило, посередньо характеризується за місцем навчання.

Відповідно до акту обстеження умов проживання неповнолітнього обвинуваченого, за місцем мешкання йому створені задовільні умови для виховання та розвитку.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 суд вважає повне визнання вини та щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, повне відшкодування завданої злочином шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Конкретні обставини вчиненого ОСОБА_10 злочину оцінені судом повно та всебічно, при цьому окрім суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення судом враховується наведені вище характеризуючи дані, каяття обвинуваченого та осуд своєї злочинної поведінки.

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю сукупності декілька пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, призначення ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання ніж зазначене в цій санкції здатне забезпечити його виправлення.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, яка укладена між прокурором ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Під час укладання угоди неповнолітній обвинувачений забезпечений правовим захистом.

Потерпіла сторона надала прокурору добровільну письмову згоду на укладання з Мельниковим угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею, при цьому іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Згідно із ч.3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Перебіг іспитового строку починається з моменту оголошення вироку і не підлягає скороченню в заохочувальному порядку.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченого.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний відносно обвинуваченого, підлягає застосуванню до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 03.03.2023 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Кам`янської окружної прокуратури, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. І. Ясюковича, 2, між прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 104, 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи у сумі 200 гривень.

Речові докази по справі: оптичний диск з записом камер відеоспостереження з приміщення ПТ «Ломбард «Гарант» Імперіал» Батура Р.В. і КОМПАНІЯ» по проспекту Свободи 105 в м. Кам`янське, специфікація до договору фінансового кредиту №DNZ-13/83442/0.46053 від 06.02.2023 року, зберігати при матеріалах справи;

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10 Pro», Gradient Bronze 6 GB RAM 128 GB ROM, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , S/N: НОМЕР_4 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , - знявши арешт з майна, залишити у останнього.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити домашній арешт.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1