ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

12 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.

Сторона обвинувачення звернулась до суду з клопотаннями про продовження застосованого щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які були підтримані представниками потерпілих осіб.

Захисник ОСОБА_6 заперечуючи проти клопотання прокурора зазначив, що підозра не обґрунтована, як і ризики, що заявлені прокурором, оскільки потерпіла ОСОБА_13 сказала, що тиск на неї не здійснювався, свідки під час допиту також казали, що тиску на них не було. Також зазначив, що застава непомірна для обвинуваченого, а оскільки ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки родину, є всі підстави до обвинуваченого ОСОБА_10 цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_9 також зазначив про необґрунтованість ризиків, заявлених прокурором. Наведені прокурором ризики є загальними, переховування ОСОБА_10 від суду не доведено та просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ризики є недоведеними, не доведено що домашній арешт не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Обвинувачені підтримали своїх захисників.

Заслухавши сторони кримінального провадження, оцінивши доводи клопотань прокурора на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України (далі КПК), якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватими у скоєнні злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років; вік та стан здоров`я обвинувачених, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню їх під вартою; кожен з обвинувачених має зареєстроване місце проживання в м. Кривий Ріг і вони не мають постійного місця проживання в м. Одесі, до затримання обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_11 не мали постійного місця роботи, а обвинувачений ОСОБА_14 проходив службу у ДСНС та відповідно володіє певними навичками, здобутими під час несення служби; те, що обвинувачені у даному кримінальному провадженні згідно даних обвинувального акту раніше не судимі.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочинах, які ставляться їм у вину, вони можуть вчинити спроби ухилитися від суду.

Крім того, судом враховується, що судом не допитані обвинувачені, всі потерпілі, а також розмір шкоди, який завданий потерпілим у даному кримінальному провадженні злочинами, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 загальний розмір якої складає 1781283,18 грн. та про відшкодування якої потерпілі звернулись до суду з позовними заявами.

Зазначені обставини також свідчать про існування ризику можливого переховування обвинувачених від суду з метою ухилення від відповідальності як кримінальної так і цивільної.

Враховуючи неможливість до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеним нормами процесуального права, вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченими впливу на потерпілих, з метою їх залякування або викривлення їх показів, оскільки потерпілий ОСОБА_15 заявив, що на нього були здійснені спроби тиску та впливу щодо його категоричної позиції у даному кримінальному провадженні так само як і ризик можливої втечі обвинувачених від суду, що безумовно перешкоджатиме подальшому судовому розгляду, оскільки фактично судовий розгляд перебуває на кінцевому етапі, не допитаними залишились потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_4 та самі обвинувачені, що може спровокувати втечу останніх з метою ухилення від покарання, яке може їм загрожувати в разі визнання їх винуватими.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених, на даний час не зникли та існувати не перестали, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачені, кожен з них окремо, перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти дії щодо здійснення тиску на потерпілих даного кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження перед судом.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинувачених на свободу.

Більше того, з урахуванням того, що в Україні введений воєнний стан, під час якого можуть виникнути непередбачувані обставини, які можуть становити небезпеку як для самих обвинувачених, так і для суспільства, а також те, що підрозділи Національної поліції в цей час виконують інші важливі завдання з урахуванням введеного воєнного стану, то вищезазначені існуючі ризики значно збільшуються, а здійснення контролю щодо їх упередження та за поведінкою обвинувачених значно ускладняються у випадку застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо тверджень сторони захисту про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт та недоведеність ризиків, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, інших, суттєвих для справи обставин, які б не були предметом судового розгляду під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу сторона захисту не навела. При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству і, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо твердження захисту про необґрунтованість підозри, суд вкотре зазначає, що кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). З таких підстав судом такі твердження сторони захисту не приймаються до уваги.

Щодо зауважень захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_9 про те, що вони не встигли підготуватись до заперечень на клопотання прокурора, судом зазначається, що захисники є фахівцями в галузі права, достатньо досвідченими адвокатами, що підтверджується їх професійною поведінкою під час судового розгляду, у тому числі їх виступах на захист обвинуваченого ОСОБА_10 , тому говорити про порушення права на захист не має підстав, а такі захисників є неспроможними та недоречними.

В силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться їм у вину, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи кожного з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , та існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених та на даний час існувати не перестали, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, навіть з урахуванням міцних соціальних зв`язків, на даний час не може забезпечити належну поведінку кожного з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою кожного з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Щодо зменшення розміру застави, судом зазначається наступне.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого (підозрюваного) на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу, що приймаючи рішення від 04.01.2023 року суд врахував майновий стан кожного з обвинувачених, те, що за їх твердженням мають постійне місце проживання та рідних, а ОСОБА_10 ще й друзів, які надали йому в суді позитивні характеристики, стверджували про свій достатній майновий стан і висловили бажання взяти його під особисту поруку, розмір шкоди, яка завдана потерпілим у даному кримінальному провадженні, тяжкість злочинів, у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , та, відповідно, судом зменшений розмір застави, який, на переконання суду, на даний час є відповідним та достатнім для забезпечення належної поведінки обвинувачених в разі внесення суми застави.

Керуючись ст.ст. 331, 370, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, до кожного з них окремо, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 червня 2023 року.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 04.01.2023 року у розмірі 221 (двісті двадцять один) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 593164 (п`ятсот дев`яносто три тисячі сто шістдесят чотири) гривні, обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожному з них окремо залишити без змін.

Строк дії ухвали суду в частині продовження щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинувачених обов`язків, в разі внесення визначеної судом суми застави, становить до 10 червня 2023 року, включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 13:20 год. 14 квітня 2023 року в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/21884/20

Номер провадження № 1-кп/522/92/23

Головуючий суддя ОСОБА_1