Дата документу 25.01.2023 Справа № 331/4585/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4585/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/611/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, українця, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 307 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя звернулась прокурор Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказала, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 121 КК України, яке на сьогодні не розглянуто. Оскільки, під час судового провадження підставою для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою були наявність пред`явленого обґрунтованого обвинувачення та ризики, передбачені п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та підтверджуються тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів та за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 6 до 10 років, а також злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 вчинив, під час розгляду вказаного кримінального провадження відносно за ч. 2 ст. 307 КК України та в період застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, місцем вчинення вказаного злочину є місце проживання самого обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про можливість впливу на них, прокурор просила продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що як вбачається з обвинувальних актів, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, ймовірно вчинив кримінальні правопорушення, які віднесені до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України під час розгляду кримінального провадження відносно нього за ч. 2 ст. 307 КК України та в період застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, розгляд кримінального провадження по суті не завершений, докази сторони обвинувачення наразі не досліджені, свідки та потерпіла не допитані, місцем вчинення злочину є місце проживання обвинуваченого та свідків у вказаному провадженні, а тому існує реальний ризик того, що ОСОБА_7 , знаходячись на волі, може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни показань на свою користь, чим перешкоджатиме судового розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що на даний час у суді не має матеріалів кримінального провадження відносно нього, зокрема показань, протоколів, експертиз, речових доказів та інших доказів.

Зазначає, що в клопотаннях прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно нього не змінюється їх обґрунтування, а саме, ні ризики, ні обставини.

Звертає увагу, що вплив на свідків здійснити він не має можливості, оскільки місто Бердянськ знаходиться в тимчасовій окупації.

Вказує, що вже 5 років перебуває під вартою та останній рік не було жодної судового засідання.

Зауважує, що причина смерті потерпілого є пухлина головного мозку, що свідчить про відсутність складу кримінального провадження за ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що у сторони обвинувачення відсутні доказів на підтвердження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначив, що не може впливати на потерпілого, який помер, а свідки вже дали свої пояснення, експертизу проведено.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та вказав, що судові засідання у даному кримінальному провадженні не проводяться, проте вже неодноразово обвинуваченому продовжувався строк тримання під вартою, Нові ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не з`явились, а ті про які зазначає прокурор, не підтверджені, а просто дублюється клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважала законним та обґрунтованим, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та вони не зменшились. Зауважила, що будучі звільненим з-під варти на домашній арешт, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив новий злочин.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вище наведених вимог.

Так, суд визнав існування зазначених прокурором ризиків, виходячи в цілому із тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що є неприпустимим за наведених вище підстав.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема "Харченко проти України", "Єлоев проти України", "Фельдман проти України") неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Як вбачається зі змісту клопотання, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України 30 березня 2018 року скеровано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. У вказаному кримінальному провадженні було винесено вирок, який скасований ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2021 року. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було направлено - 31 травня 2021 року. В подальшому зазначені кримінальні провадження були об`єднані.

Крім того, як випливає із клопотання прокурора, ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, зокрема, ще 12 березня 2018 року було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2021 року ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. 30 березня 2021 року ОСОБА_7 знову було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ухвалами Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, Томаківського районного суду Дніпропетровської області та Жовтневого районного суду м. Запоріжжя неодноразово продовжувався.

Підставами для продовження строку запобіжного заходу слугували наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, ризик втечі зменшився з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення, зокрема, 4 роки 10 місяців 12 днів (з 12 березня 2018 року по 29 березня 2021 року 3 роки 17 днів та з 30 березня 2021 року до розгляду апеляційної скарги 1 рік 9 місяців 25 днів) до строку покарання, якого мав підстави побоюватись обвинувачений ОСОБА_7 зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Крім того, докази, які б свідчили про те, що на даний час здійснюється судовий розгляд у даному кримінальному провадженні та свідки, які ще не допитані, прокурором у своєму клопотанні не зазначено.

Між тим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором тільки вказано, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 направлено в електронному вигляді до ТУ ДСА в Запорізькій області, проте, про подальший його розгляд прокурором зазначено не було.

Відтак, надмірно тривале знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, за фактичною відсутності судового розгляду є неприпустимим. Здійснення судового розгляду в цьому кримінальному провадженні не відповідає його завданням, оскільки не є швидким.

Таке забезпечення розгляду та вирішення справи не відповідає загальним засадам кримінального провадження: верховенства права, законності, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, доступ до правосуддя, забезпечення права на захист.

Водночас ч. 4 ст. 28 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За таких обставин слід, враховуючи вкрай тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що ступень ризиків, існування яких визнано судом, істотно зменшилась, що є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.

При цьому, покладення на обвинуваченого обов`язків прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду, утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні також істотно зменшить встановлені судом першої інстанції ризики.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, надмірно тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є достатнім для запобігання встановленим ризикам.

З приводу інших доводів апеляційної скарги, зокрема, відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України, то слід зазначити, що апеляційний суд під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою здійснює перевірку тільки тих обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомити суд про місце проживання після звільнення з-під варти;

- не відлучатись з місця проживання без дозволу суду.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області звільнити з-під варти у зв`язку із зміною запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4