Справа №:755/7972/22
Провадження №: 1-кп/755/1297/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001570 від 30 червня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця Сумської області, с. Ямпіль, не одруженого, з середньою освітою, працюючого не офіційно електриком, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України, який ухвалою від 01.09.2022 року призначений до розгляду в підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотриманні вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того, зазначив про відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акта.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти призначення обвинувального акта до судового розгляду та просив його повернути прокурору, оскільки під час відкриття матеріалів кримінального провадження не були надані матеріали перевірки по ЄО № 32100, що є грубим порушення вимог ст. 290 КПК України. Вказав, що під час ознайомлення з матеріалами провадження було встановлено, що в томі 4 на аркуші 63 міститься рапорт ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.06.2022 року в якому зазначено, що ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження в побуті. 02.08.2022 року ОСОБА_3 на вимогу органу досудового розслідування написав пояснення, в якому пояснив обставини отримання тілесних ушкоджень, а саме щодо отримання тілесних ушкоджень під час його затримання. Також, було описано процедуру затримання ОСОБА_3 31.08.2022 року до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві було подано адвокатський запит про надання завіреної копії матеріалів перевірки, проведеної на підставі рапорту ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.06.2022 року, зареєстрованого за № 32100. 07.09.2022 року на його адресу було направлено відповідь, згідно якої його повідомили про те, що 29.07.2022 року матеріали перевірки по ЄО № 32100 були приєднані до ЄРДР № 0001570, а 31.08.2022 року, після виконання вимог ст. 290 КПК України, матеріали провадження були направлені до Дніпровського районного суду м. Києва.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст. 314 ч. 3 КПК України, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватись у встановлені цим кодексом строки.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Зокрема, згідно п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Тлумачення нормативного змісту інституту "обвинувачення" наведено у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року по справі № 5-328кс, яке є обов`язковим для застосування усіма судами України.

Відповідно до пункту 2 цієї Постанови, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У пункті 3 цієї Постанови зазначається, що визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, зокрема наведену в рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоцца проти Італії», суд приходить до висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні має містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі органу досудового розслідування. Ступінь детальності інформування обвинуваченого, в даному випадку, залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку, відомості надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні судом встановлено невідповідність даного обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, у формулюванні обвинувачення зазначено відомості вчинення ОСОБА_3 23 (епізодів) кримінальних правопорушень, проте в більшості епізодів вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень, вказано лише географічні координати м. Києва, що у відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доказуванню та має відображатися в обвинувальному акті.

Вказане на думку суду є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, що перешкоджає призначенню обвинувального акта до судового розгляду, оскільки позбавляє можливості вирішити питання щодо територіальної підсудності кримінального провадження та з`ясування місць вчинення певних епізодів кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковими.

Зі змісту ч. 3 ст. 337 КПК України вбачається, що суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну. Недодержання судом зазначених вимог кримінального процесуального закону, є порушенням права на захист.

Разом із тим, зміна правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень ст.338 КПК України можлива виключно у разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущення при обвинувачені особи суперечностей чи неповноти.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Доводи сторони захисту щодо виявлення під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відсутності частини письмових документів щодо ОСОБА_3 , заслуговують на увагу та підлягають перевірці прокурором під час виконання вимог кримінального процесуального законодавства щодо повернення обвинувального акта прокурору.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Крім того, прокурором подано клопотання про продовження покладених на ОСОБА_3 обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, мотивуючи тим, що 05.07.2022 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва відносно підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

08.07.2022 підозрюваним (обвинувачуваним) ОСОБА_3 внесена застава.

Прокурор послався на наявність ризиків, визначених п.п.1,2,3,4,5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість злочину у вчиненні якого він обвинувачується, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого засудження, враховуючи, спосіб зберігання та збуту психотропних речовин встановлено, що ОСОБА_3 ретельно приховував свою злочинну діяльність, вчинив особливо тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлював суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажав його викриття правоохоронними органами. Також може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території України, будучи усвідомленим про наявні шляхи постачання та подальші шляхи збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, останній може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників, зокрема організаторів злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Києва, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. Також може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечували проти продовження обов`язків обвинуваченому ОСОБА_3 .

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу..

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовженим за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважає, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, 05.07.2022 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва відносно підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

08.07.2022 підозрюваним (обвинувачуваним) ОСОБА_3 була внесена застава та покладено визначені слідчим суддею обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим з 08.07.2022 року ОСОБА_7 вважається таким щодо якого судом застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання, стосовно обвинуваченого встановлено, такі відомості: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець Сумської області, с. Ямпіль, не одружений, з середньою освітою, працюючий не офіційно електриком, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Обвинувачений, на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію, а тому, слідчий суддя, аналізуючи питання наявності обставин визначених ст. 132, ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до наступних висновків у цій справі.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, суд перевіривши доводи клопотання, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки наведені докази об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Також, суд сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та всіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії) вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними не тільки, однак у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Поряд з цим, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання; репутація; майновий стан; розмір майнової шкоди, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними, в цей період, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства України, свідчить про необхідність продовжити дію покладених на обвинуваченого під час досудового розслідування обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження покладених на ОСОБА_3 обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 369, 371, 372, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001570 від 30 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Клопотання прокурора про продовження покладених на ОСОБА_3 обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2022 року, строком на два місяці, тобто до 20 листопада 2022 року, а саме:

- прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками у провадженні, поза судовим розглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 15 год. 45 хвилин 23.09.2022 року.

Головуючий суддя: