Дата документу 23.03.2023 Справа № 333/4011/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/4011/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/600/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 23 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

24 червня 2022 року у проміжок часу з 09-41 по 09-45 годин, ОСОБА_7 , знаходячись на шостому поверсі приміщення під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , з мотивів стійких неприязних відносин до свого зятя ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на умисне вбивство останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, взявши у праву руку предмет, який має колючо-ріжучі властивості, яким завдав не менше 6-ти травматичних впливів по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому згідно висновку експерта № 890п від 05.07.2022 року поодиноке проникаюче поранення живота ліворуч з ушкодженням великого чепця, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; поодиноке сліпе поранення лівого плечового суглоба, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; рану на задній поверхні грудної клітки ліворуч, рану по задній поверхні ліктьового суглоба, рану по задній поверхні лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синець у тім`яній ділянці ліворуч, яке кваліфіковано як легке тілесне ушкодження. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачений не довів свій умисел за причин, що не залежали від його волі, він не вчинив всіх дій, які бажав вчинити, у зв`язку з чим вважав за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Також за наслідком судового розгляду місцевий суд вважав за необхідне визначити більш точним час вчинення кримінального правопорушення у проміжок часу з 09-41 по 09-45 годин та конкретизувати мотив вчинення кримінального правопорушення, як вчинення його на ґрунті стійких неприязних відносин.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 24 червня 2022 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на час скоєння злочину 24.06.2022 року о 9 годині 35 хвилин у ОСОБА_7 є стійке алібі, оскільки в цей час він разом зі своїм батьком ОСОБА_10 здійснював покупки у магазині ТОВ «Сільпо-фуд», розташованому за адресою: вул. Новокузнецька, буд. 41. Там він 24.06.2022 року о 9 год. 08 хв. здійснив оплату послуг інтернету ТОВ «Лінет». Тому у ОСОБА_7 не було часу відвести додому свого хворого батька та піти і скоїти злочин.

Вказує, що згідно відеозапису з камери спостереження, розташованого на фасаді під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якої ОСОБА_7 24.06.2022 року зайшов в будинок о 08 год. 41 хв., а вийшов з даного під`їзду о 08 год. 45 хв., тоді як час скоєння правопорушення згідно обвинувального акту - 9 год. 35 хв. 24.06.2022 року. Крім того, на відеозаписі при виході з під`їзду на одязі ОСОБА_7 не видно слідів скоєння злочину.

При вилученні одягу ОСОБА_7 за місцем проживання на ньому не було знайдено слідів крові. На кросівці ОСОБА_7 були знайдені краплі крові, ідентичній групі потерпілого ОСОБА_9 , але в зв`язку з тим, що не була проведена ДНК експертиза, неможливо остаточно встановити, кому саме належала ця кров.

Зазначає, що у ОСОБА_7 не було мотиву заподіяти шкоду потерпілому ОСОБА_9 . Так, допитана свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_7 бачив потерпілого ОСОБА_9 півроку тому і відношення між ними були гарними. Це також пояснив на допиті у слідчого ОСОБА_10 .

Також звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не був судимий і все своє життя пропрацював вчителем у школі.

Крім того, не погоджується з класифікацією даного злочину та вважає, що даний злочин треба кваліфікувати за ст. 121 КК України, оскільки особа, яка скоїла злочин, не мала умислу на скоєння вбивства; вона знала, що потерпілому буде надана перша медична допомога, так як бачила, що потерпілий звернувся за допомогою до сусідів.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуються з оскаржуваним вироком, вважає його дуже суворим. Просить змінити йому статтю та пом`якшити вирок.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпілий живий, в нього 1 важке та 5 легких тілесних ушкоджень, за що передбачена відповідальність за ст. 121 КК України.

Одночасно вказує, що по справі зовсім немає доказів його провини, лише припущення, під час скоєння злочину відносно потерпілого він з батьком знаходились в іншому місці (купували їжу в магазині «Сільпо» та платили за інтернет), але батько помер і не зміг дати покази в суді. Відеозаписи з камер спостереження теж зникли. Зазначає, що він все своє життя працював в закладах освіти викладачем біології та хімії. Думок про вбивство іншої людини в нього не було.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги. Обвинувачений вказав, що не вчиняв даного злочину, адвокат зазначив про відсутність доказів вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг, вказавши на наявність доказів, які доводять провину обвинуваченого. Просила в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України повторно дослідити під час апеляційного розгляду акт про застосування службової собаки, оскільки місцевий суд в судовому засіданні від 01.11.2022 року дослідив вказаний доказ, однак не відобразив його у вироку.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням думки учасників провадження, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги сторони захисту за відсутності потерпілого, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Частинами 1, 2, 6 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Суд апеляційної інстанції, визнавши заявлене прокурором клопотання обґрунтованим, під час апеляційного розгляду повторно дослідив акт про застосування службової собаки від 24.06.2022 року (а.п. 83).

Стосовно доводів апеляційних скарг, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав.

Щодо обставин події пояснив, що того дня вранці приблизно о 09-00 годині він разом з батьком пішов до супермаркету «Сільпо» (місцезнаходження колишній «Амстор»), де вони скупилися і повернулися додому. Також в приміщенні супермаркету «Сільпо» ним було здійснено платіж через термінал за послуги Інтернету. Коли він повернувся додому, до нього приїхали співробітники поліції.

Обвинувачений зазначив, що в той день він взагалі з потерпілим не спілкувався. На переглянутому відеозаписі з камери відеоспостереження, яка знаходиться біля під`їзду, де мешкає потерпілий, себе впізнав. При цьому пояснив, що в руках він тримає якусь брошуру або паперову рекламу. Вказав, що відображені події на відеозаписі не відповідають дійсності, можливо він колись до нього і приходив, але не того дня. Як з`явилися сліди крові на кросівках пояснити не зміг, припустивши, що міг вимазати у кров кросівки в автобусі, коли повертався з дачі або під час перебування на дачі.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Так, за показами допитаного в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений приходиться рідним братом його дружини, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Потерпілий зазначив, що відносини із обвинуваченим погіршилися у 2017 році, коли виявилося, що ОСОБА_7 бив матір дружини. Коли він відвів тещу додому, ОСОБА_7 зустрів їх із ножем. Потім у липні 2021 року ОСОБА_7 погрожував вбити його разом із дружиною, якщо вони не поїдуть із м. Запоріжжя, але вони залишилися. Обвинуваченого може охарактеризувати як особу схильну до вживання алкогольних напоїв.

Щодо обставин події потерпілий пояснив, що 24 червня 2022 року, приблизно о 09-25 годині обвинувачений подзвонив у домофон і сказав, що «це від ОСОБА_12 ». Він його не пустив і порекомендував йти звідси. Через 5 хвилин почув сильний стук у двері. Коли відкрив двері, обвинувачений почав бити його ножем. Він почав прикриватися рукою. Події відбувалися у тамбурі, адже обвинувачений його туди заштовхнув. Ударів було багато, він намагався ухилитися, схопив його за руку. Потім вибіг до ліфта і почав стукати до сусідів у двері. ОСОБА_7 злякався і пішов до низу. Коли вийшли сусіди, він попросив викликати швидку.

Також потерпілий пояснив, що рукоятка ножа, яким обвинувачений наносив удари, була малинового кольору. Одягнутий останній був в довгі шорти світло-сірого кольору, футболку світло-сіру із чорними вставками в районі плечей, кросівки темного кольору. Удари були в ліву частину живота, вище ліктьового суглобу лівої руки, у передпліччя лівої руки, у ліве плече, на спині в області шиї зліва. Також були завдані і менш небезпечні рани.

Показання потерпілого ОСОБА_9 , надані під час судового розгляду узгоджуються з обставинами, встановленими під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 15.08.2022 року з відеозаписом до нього потерпілий ОСОБА_9 пояснив та продемонстрував події, які відбулись 24.06.2022 року, вказавши, що о 09-20 годині до нього прийшов ОСОБА_7 , попередньо зателефонувавши у домофон та сказавши, «Це від ОСОБА_18». Потім у вхідні двері почали стукати. Відкривши двері, він побачив ОСОБА_7 , який в правій руці тримав предмет, схожий на невеликий ніж. Далі, без будь-яких слів, ОСОБА_7 почав наносити йому удари вказаним предметом в область живота, задньої частини шиї та лівої руки, оскільки він намагався цією рукою захистити себе від ударів. Потім він обома своїми руками узяв праву руку ОСОБА_7 , в якій той тримав предмет, схожий на ніж, та почав виходити у приміщення загального коридору, утримуючи руку ОСОБА_7 від нанесення подальших ударів. Вийшовши у приміщення загального коридору та опинившись у під`їзді, потерпілий пройшов повз ліфт до квартири АДРЕСА_3 та постукав до сусідів. В цей час ОСОБА_7 почав йти по сходах в напрямку першого поверху. Далі сусіди викликали йому швидку медичну допомогу (а.п. 101-106).

Допитана свідок ОСОБА_13 пояснила, що потерпілий є її сусідом. ОСОБА_7 бачила лише раз, коли він приходив до неї на прийом у лікарню. Влітку 2022 року, приблизно о 09-30 годині, почула гуркіт у під`їзді, а потім стукіт у двері. Коли вона відчинила, то побачила ОСОБА_9 , який був весь у крові. Вона викликала швидку і до її приїзду надавала потерпілому медичну допомогу. Він пояснював, що прийшов брат його дружини і без будь-яких пояснень почав наносити удари по ньому. Увесь поверх був у крові. Потерпілий був у паніці, мав поранення вище ліктя правої руки, в районі живота, на шиї, на спині в районі лопаток.

За показаннями свідка ОСОБА_14 , який є сусідом потерпілого, обвинуваченого він раніше не бачив. Пояснив, що перед входом у під`їзд є відеокамера, яку він адмініструє. Влітку 2022 року за запитом поліції він надав матеріали відеозапису в той самий день, коли стався напад на потерпілого.

Неспівпадіння часу на відеозаписі з реальним часом свідок пояснив переходом на літній або зимовий час. Різниця дорівнює одній годині.

Після демонстрації матеріалів відеозапису свідок ОСОБА_14 підтвердив, що це дійсно запис з відеокамери, встановленої перед їх під`їздом, реальний час після дев`ятої години ранку, а не восьмої години, як зображено на екрані.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що обвинувачений є її сином, а потерпілий - чоловіком померлої доньки. Відносини між її сином і ОСОБА_9 були нормальні, але погіршилися після смерті її доньки через житлові претензії до потерпілого. В день затримання її сина за місцем мешкання відбувся обшук, в ході якого були вилучені светр і туфлі, які належать останньому. Також повідомила, що її чоловік - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Показанням потерпілого та вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях свідків не вбачається.

При цьому, допитані свідки не були безпосередніми очевидцями подій, але їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйняті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Згідно рапорту чергового працівника поліції ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області 24.06.2022 року о 09:47 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.06.2022 року о 09:45 за адресою: АДРЕСА_4 , центральна ШМД повідомила про поранення в область живота та грудної клітки. Під`їзд № 1, поверх 6, домофон 22, повідомила сусідка, що ОСОБА_15 , приблизно 57 років, має поранення. З повторного передзвону заявниця повідомила, що потерпілий отримав поранення в область руки, живота, шиї, дуже сильна кровотеча, ножові поранення йому наніс ОСОБА_16 (а.п. 58).

Відповідно до рапорту чергового працівника поліції ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області 24.06.2022 року об 11:38 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.06.2022 року об 11:38 год. за адресою: АДРЕСА_2 , повідомили з 5 МКЛ, доставлений швидкою медичною допомогою № 3, лікар ОСОБА_19 о 10:57 год. громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з діагнозом ножове поранення ділянки шиї, плеча, ліктьового суглобу з лівої сторони, поранення передньої черевної стінки. 24.06.2022 року приблизно о 10:00 год. порізав відомий біля будинку (а.п. 59).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.06.2022 року встановлено, що ОСОБА_9 звернувся до ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який 24.06.2022 року, приблизно о 09-00 годині, наніс йому тілесні ушкодження (а.п. 60).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 890п від 05.07.2022 року (закінчена - 14.07.2022 року) у ОСОБА_9 встановлені наступні тілесні ушкодження: поодиноке проникаюче поранення живота ліворуч з ушкодженням великого чепця (за наданими даними), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; поодиноке сліпе поранення лівого плечового суглоба (за наданими даними), яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії предмета (предметів), що володіє колюче-ріжучими властивостями; рана на задній поверхні грудної клітки ліворуч, рана по задній поверхні ліктьового суглоба, рана по задній поверхні лівого передпліччя (за наданими даними), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії предмета (предметів), що володіє ріжучими властивостями; синець у тім`яній ділянці ліворуч (за наданими даними), яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, та утворилось від дії тупого предмета (предметів). Виявлений комплекс усіх тілесних ушкоджень утворився від не менш ніж 6-ти травматичних впливів. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи (а.п. 61-63).

Як вбачається із акту про застосування службової собаки від 24.06.2022 року, який за клопотанням прокурора було повторно досліджено під час апеляційного розгляду провадження, службова собака застосовувалась з обшуку місцевості з площадки на 6 поверсі біля квартири АДРЕСА_5 від калюжі крові. Собака привів до 2 під`їзду буд. АДРЕСА_6 , де роботу по сліду закінчив об 11 год 15 хв.(а.п. 83).

Згідно із протоколом затримання особи від 24.06.2022 року слідчим СВ Відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП ОСОБА_17 24.06.2022 року з 16:00 до 16:05 у приміщенні службового кабінету № 4 у присутності захисника ОСОБА_8 був складений протокол затримання ОСОБА_7 .

При цьому за змістом протоколу фактичний час затримання ОСОБА_7 11 година 20 хвилин 24.06.2022 року (а.п. 115-117).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що його фактично було затримано вдома за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у 2-му під`їзді.

Отже, хронологія проведених початкових розшукових дій, зокрема у вигляді застосування службового собаки та подальше затримання обвинуваченого за місцем проживання, куди привів службовий собака перебувають у логічному зв`язку щодо встановлення причетної до злочину особи і, у сукупності із первісними поясненнями потерпілого, вказували саме на ОСОБА_7 .

Подальші проведенні слідчі дії також засвідчують вчинення інкримінованого злочину обвинуваченим ОСОБА_7 .

За протоколом огляду місця події від 24.06.2022 року з ілюстраційною таблицею та відеозаписом до нього проведено огляд ділянки на 6 поверсі у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 , яка являє собою сходовий майданчик між квартирами ліворуч НОМЕР_7 НОМЕР_3 - праворуч НОМЕР_10 НОМЕР_5. На підйомі сходинках на 6 поверх виявлені сліди нашарування речовини бурого кольору, окружної форми, діаметром від 2 до 15 міліметрів, на 1, 2 сходинках. На поверсі на ділянці між проходом до кв. АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 сходинковий майданчик прямокутної форми розміром 7 метрів на 1,5 метри, поверхня якого вкрита великою кількістю нашарування речовини бурого кольору, на стіні виявлено нашарування бурого кольору у вигляді потьоків зверху вниз на висоті від підлоги від 10 сантиметрів до 1 метру. Під час огляду місця події виявлено та вилучено: чоловічу футболку «Nike» з нашаруванням РБК з механічними пошкодженнями; змив на марлевий тампон та контрольний марлевий тампон з поверхні тамбурних дверей до кв. АДРЕСА_9 ; змив на марлевий тампон та контрольний марлевий контроль з підлоги перед вхідними дверима до кв. 24 (а.п. 70-82).

З протоколу огляду DVD-R диску від 24.06.2022 року, об`ємом пам`яті на 4,7 ГБ, який добровільно надав ОСОБА_14 з відеозаписом з камери спостереження, розташованої на фасаді під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_7 24 червня 2022 року о 08:41:21 год. зайшов до вище зазначеного під`їзду, в якому проживає потерпілий, тримаючи у руці предмет, схожий на ніж, а потім о 08:45:47 год. вийшов з даного під`їзду на вулицю з предметом, схожим на ніж, в правій руці (а.п. 98-100).

Також під час судового розгляду місцевим судом оглянуто речові докази по справі (вилучені одяг і взуття потерпілого та обвинуваченого на підставі протоколу огляду речей від 29.06.2022 року та протоколу огляду місця події від 24.06.20222 року (а.п. 135-138, 84-91)).

Обвинувачений підтвердив, що це саме те взуття і той одяг, що були вилучені у нього в квартирі.

У свою чергу, потерпілий підтвердив, що це саме той одяг, у якому він був одягнений під час нападу і відразу після нього.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1978 від 13.07.2022 року на футболці та шортах, вилучених у потерпілого ОСОБА_9 , знайдена кров людини, та виявлений антиген, що не виключає походження крові від особи (осіб), в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_9 (а.п. 140-142).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1974 від 12.07.2022 року на речах, вилучених у ОСОБА_7 , а саме футболці, штанах та лівому кросівку (вирізка з верхньої частини лівого кросівка) знайдена кров та виявлений антиген, що не виключає походження крові від особи (осіб), в тому числі від потерпілого ОСОБА_9 (а.п. 153-156).

За висновком судово-медичної експертизи № 1975 від 11.07.2022 року удвох марлевих тампонах зі змивами (з підлоги перед вхідними дверима до кв. АДРЕСА_5 та з внутрішньої поверхні вхідних (тамбурних) дверей до кв. АДРЕСА_10 та кв. АДРЕСА_5 ), а також в слідах на футболці «Nike», що вилучені в ході проведення огляду місця події, встановлена наявність крові людини та виявлений антиген, що не виключає походження крові від особи (осіб), у тому числі від потерпілого ОСОБА_9 (а.п. 160-163).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_7 № 855п від 30.06.2022 року (закінчена 04.07.2022 року) синці в області плеча, на передній поверхні грудної клітки по середньо-ключичній лінії на рівні 4-го ребра справа, на передній поверхні грудної клітки по передньо-паховій лінії на рівні 3-го ребра справа, в ділянці лівого ліктьового суглобу, садна в області обох передпліч у громадянина ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів. Давність утворення вищезазначених тілесних ушкоджень складає 5-7 діб на момент освідування (а.п. 145-146).

Наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого узгоджуються з показаннями потерпілого стосовно того, що він, намагаючись ухилитись від ударів, схопив ОСОБА_7 за руку, в якій останній тримав предмет, схожий на ніж, та утримуючи його руку від нанесення подальших ударів, почав виходити на сходовий майданчик.

За висновком судово-психіатричного експерта № 311 від 02.08.2022 року встановлено, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії і керувати ними і в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п. 166-168).

Отже, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_7 у вказаному злочині доведена як за принципом достатності, так і за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці зазначених доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника їх не спростовують.

На переконання колегії суддів, кількість і локалізація завданих ударів, зокрема і проникаюче порання у життєво-важливий орган - у живіт, їх миттєвість та несподіваність для потерпілого, дії обвинуваченого у обмеженому просторі (тамбур), куди потерпілого заштовхнув обвинувачений, що надавало останньому переваг - у своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілому. Однак умисел свій не довів до кінця за причин, що не залежали від його волі, він не вчинив всіх дій, які бажав вчинити.

Як встановлено з показань потерпілого та висновків судово-медичних експертиз обвинуваченого і потерпілого, потерпілий чинив спротив під час нападу на нього обвинуваченого, про що свідчать наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_7 і пошкоджень рук (на рівні ліктьового суглоба і передпліччя) у потерпілого ОСОБА_9 .

Обвинувачений припинив наносити удари лише після того, як потерпілий вирвався і почав стукати сусідам у двері, що за показами потерпілого налякало обвинуваченого та спонукало вдатися до втечі.

Крім того, зупинившись у нанесенні ударів, обвинувачений бачив, що потерпілий залишився живим.

Місцевий суд не взяв до уваги на користь кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство заявлену слідством обставину своєчасності надання медичної допомоги потерпілому, як обставину, що виключила наслідки у вигляді смерті, пославшись на покази свідка ОСОБА_13 щодо приїзду карети швидкої допомоги майже через годину після події, що не оспорюється сторонами провадження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство.

Твердження захисника стосовно неспівпадіння часу на відеозаписі з камери спостереження на під`їзді з часом скоєння злочину колегія суддів вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, органом досудового розслідування визначено час вчинення кримінального правопорушення як 09-35 годин.

Відеозаписом з камери спостереження, розташованої на фасаді під`їзду № 1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_7 24 червня 2022 року о 08:41:21 год. зайшов до вище зазначеного під`їзду, в якому проживає потерпілий із предметом, схожим на ніж, а потім о 08:45:47 год. вийшов з даного під`їзду на вулицю предметом, схожим на ніж в правій руці.

Свідок ОСОБА_14 , який адмініструє камеру, встановлену на вході у під`їзд та який видав носій із записом працівникам поліції не співпадання часу на відеозаписі з реальним часом пов`язує із переходом на літній або зимовий час, різниця в часі на відео дорівнює одній годині.

Рапортом чергового працівника поліції Відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області встановлено, що дзвінок прийнятий о 09-47 год. про події, які сталися о 09-45 год. (а.п. 58).

Вказані обставини переконують колегію суддів, що часом вчинення кримінального правопорушення є саме проміжок часу з 09-41 год. по 09-45 год., а тому уточнення місцевого суду щодо часу вчинення кримінального правопорушення, який мав місце у проміжок часу з 09-41 по 09-45 годин є цілком обґрунтованим, не виходить за межі висунутого обвинувачення, а є лише уточненням щодо фактичних обставин справи.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, що на відеозаписі при виході з під`їзду на одязі ОСОБА_7 не видно слідів скоєння злочину, не здатні спростувати висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні злочину через об`єктивні причини, викликані зображенням із камери та виявленням слідової інформації при детальному огляді одягу, зокрема обвинуваченого.

Слід відмітити, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1974 від 01.07.2022 року під час дослідження речей ОСОБА_7 , вилучених з квартири останнього в ході огляду місця події від 24.06.2022 року, а саме лівого кросівка (об`єкт № 11 - вирізка з верхньої частини лівого кросівка) знайдена кров та виявлений антиген, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_9 .

Твердження захисника про неможливість встановити кому саме належала кров, знайдена на кросівці обвинуваченого, через не проведення ДНК експертизи, спростовуються вказаним вище висновком експерта, яким, зокрема, визначено приналежність крові потерпілому ОСОБА_9 .

Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 алібі у вигляді його перебування у момент вчинення злочину в іншому місці, а саме разом зі своїм батьком він здійснював покупки та оплачував послуги інтернету в супермаркеті «Сільпо» за адресою: вул. Новокузнецька, 41, що свідчить про непричетність обвинуваченого до скоєного злочину, були предметом перевірки в суді першої інстанції, та місцевим судом вказана версія обґрунтовано визнана неспроможною.

Згідно відповіді ТОВ «Сільпо-фуд» надати відео з камер з кас та камери з входу та виходу з приміщення магазину за адресою: вул. Новокузнецька, 41, виявилося неможливим у зв`язку із закінченням терміну зберігання інформації на жорстокому диску (а.п. 194).

Як вбачається з відповіді ТОВ «Лінет» абонентом ОСОБА_7 було здійснено оплату послуг через систему терміналів о 09-08 год. 24.06.2022 року (а.п. 192).

Відповідно до сканкопії сервісу «Google maps» встановлено, що маршрут слідування з місця можливого поповнення рахунку (м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 41) до місця вчинення кримінального правопорушення (м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд. 53-А) пішки складає 700 метрів, за часом 8 хвилин.

При цьому, в суді першої інстанції потерпілий пояснив, що дану відстань можна подолати ще коротшим шляхом.

Отже, вказаними доказами повністю спростовується версія обвинуваченого щодо його непричетності до кримінального правопорушення, з огляду на встановлений судом першої інстанції час вчинення злочину, а саме у проміжок часу з 09:41 год. по 09:45 год.

Перевіряючи доводи захисника про відсутність мотиву у обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння шкоди потерпілому, колегія суддів виходить з наступного.

Так, допитана свідок ОСОБА_11 (мати обвинуваченого) пояснила, що відносини між її сином і ОСОБА_9 були нормальні, але погіршилися після смерті її доньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка приходилася дружиною потерпілому і рідною сестрою обвинуваченому. Свідок причиною погіршення стосунків називала житлові претензії до потерпілого.

З показань потерпілого ОСОБА_9 також вбачається, що до 2017 року він намагався підтримувати відносини зі ОСОБА_7 , між тим одного разу останній вийшов до нього з ножем, а в 2021 році погрожував вбити його разом з дружиною, якщо вони не виїдуть з м. Запоріжжя.

Крім того, з висновку судово-психіатричної експертизи № 311 від 02.08.2022 року вбачається, що під час допиту як свідка ОСОБА_10 (батька обвинуваченого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) останній повідомив про існування між його сином і ОСОБА_9 конфліктних відносин по причині того, що останній не виселявся із квартири (а.п. 167 зворотня сторінка).

Вказане свідчить про сталі неприязні відносини між обвинуваченим і потерпілим. Конкретні обставини справи також свідчать, що мотив неприязних відносин не міг виникнути раптово.

Отже, районний суд обґрунтовано вважав за необхідне конкретизувати мотив вчинення кримінального правопорушення, як вчинення його на ґрунті не раптово виниклих неприязних відносин, а стійких неприязних відносин.

За встановлених обставин доводи захисника про відсутність мотиву у обвинуваченого на заподіяння шкоди потерпілому є безґрунтовними.

Надаючи оцінку доводам захисту в частині відсутності умислу на вбивство потерпілого та необхідності кваліфікації дій особи, яка скоїла злочин, за ст. 121 КК України, оскільки ця особа знала, що потерпілому буде надана перша медична допомога, так як бачила, що потерпілий звернувся за допомогою до сусідів, колегія суддів зазначає, що для відмежування замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Вирішуючи питання про мету і спрямованість умислу ОСОБА_7 , а також надавши оцінку позиції захисту про необхідність кваліфікації даного злочину за ст. 121 КК України, колегія суддів виходить із змісту показань потерпілого ОСОБА_9 , даних, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, висновках судово-медичних експертиз.

Так, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 мав стійкі неприязні відносини до потерпілого, зокрема внаслідок того, що потерпілий після смерті дружини (сестри обвинуваченого) не виселявся із квартири.

Обвинувачений прийшов додому до потерпілого, озброївшись предметом, який має колюче-ріжучі властивості, подзвонивши у домофон, не реагував на пропозицію потерпілого піти та навпаки, зайшов до під`їзду, а далі раптово, без будь-яких пояснень наніс потерпілому не менше 6-ти травматичних впливів по різним частинам тіла, одне з яких згідно висновку експерта № 890п від 05.07.2022 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дані обставини вочевидь вказують на навіть початкову агресивну налаштованність з боку обвинуваченого відносно потерпілого, а припинення ОСОБА_7 вказаних дій мало місце лише після того як потерпілий вибіг до ліфту та почав стукати до сусідів у двері, після чого обвинувачений втік.

При цьому, слід відмітити, що зміст протоколу огляду місця події від 24.06.2022 року, зокрема, фототаблиці та відеозапис, які є додатками до вказаної слідчої дії, засвідчують наявність великої кількості нашарувань бурого кольору на сходовому майданчику біля квартир (а.п. 79-82).

Згідно висновку експерта № 890п від 05.07.2022 року (а.п. 61-63), за даними протоколу операції, поодиноке проникаюче поранення живота ліворуч з ушкодженням великого чепця у ОСОБА_9 , яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, починається шкіряною раною на передній поверхні живота ліворуч, розмірами 2,5х0,5 см, що проникає у черевну порожнину, ушкоджуючи великий чепець. Таким чином, максимальний розмір зануреної частини предмета (предметів), що травмував та спричинив зазначене поранення, був не більше ніж 2,5 см.

Вказані обставини вказують на застосування обвинуваченим предмету, який має колюче-ріжучі властивості, до потерпілого, який намагався захиститися від обвинуваченого, із достатньою силою.

На думку колегії суддів, ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому удари по різним частинам тіла предметом, який має колюче-ріжучі властивості, повинен був і міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та мав умисел на вбивство потерпілого. Припинив свої дії обвинувачений з причин, які не залежали від його волі, через супротив та розголос з боку потерпілого, саме цей факт і є визначальним для кваліфікації його дій саме як не закінчений замах на вбивство.

Колегія суддів вважає доводи сторони захисту про відсутність умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого неспроможними, так як про дійсний умисел особи свідчать його дії: ОСОБА_7 , наносячи потерпілому удари по різним частинам тіла, зокрема, і поодиноке проникаюче поранення живота ліворуч з ушкодженням великого чепця у ОСОБА_9 , яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, діяв усвідомлено, цілеспрямовано і бажав настання смерті ОСОБА_9 .

В даному провадженні не лише локалізація заподіяного поранення та ступінь тяжкості дають підстави зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілого, яке не довів до кінця. Судом проаналізовані у даному аспекті і інші вище наведені обставини у вигляді відносин між обвинуваченим і потерпілим, що передували даній події, попередня озброєність обвинуваченим колюче-ріжучим предметом, самі дії останнього під час скоєного та їх зупинення лише під впливом дій потерпілого та виниклих обставин для обвинуваченого бути викритим свідками.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, ч. 3 ст. 68 КК України у межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України призначив покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону, відношенням обвинуваченого до скоєного, даним стосовно його особистості.

При обранні розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, об`єм обвинувачення та конкретні обставини у даному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, які є посередніми, і не складають уявлення щодо наявності переконливих та вагомих обставин на користь призначення більш м`якого покарання.Так, ОСОБА_7 раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований.

Врахував місцевий суд і думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, районний суд не встановив.

Судом першої інстанції в повній мірі досліджені усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений все своє життя працював викладачем в закладах освіти, на переконання колегії суддів, не є достатньо переконливими для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та можливість пом`якшення призначеного покарання.

Обставин, які б можна було віднести на користь пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів обвинуваченого як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 , відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема і в частині призначеного покарання.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке б тягло за собою зміну судового рішення в частині призначеного покарання, колегія суддів не вбачає, що обумовлює відхилення апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення покарання.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4