Провадження 1-кп/193/115/22
В И Р О К
іменем України

09 грудня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
захисника обвинувачених ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Софіївка Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження №0000108 від 04.08.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка, Криворізького (Софіївського) району, Дніпропетровської області, громадянин України, працюючого електрогазозварювальником в ТОВ «Ліра КР», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 УК України, раніше не судимого;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сергіївка, Криворізького (Софіївського) району, Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого по найму будівником, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,-

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
04 серпня 2022 року близько 15:00 год., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на вулиці Новоселів в с. Ордо- Василівка, Криворізького району, Дніпропетровської області, побачив потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння його майном. З метою реалізації задуманого, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі марки ВАЗ 2106 з номерним знаком НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 та який перебуває в користуванні ОСОБА_4 , наздогнати потерпілого ОСОБА_7 щоб відкрито заволодіти його майном, на що ОСОБА_5 надав свою згоду. Таким чином, ОСОБА_4 вступив в попередню змову з ОСОБА_5 на відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 04 серпня 2022 року близько 15:10 год., ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, діючи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, сіли до зазначеного транспортного засобу та направилися до місця перебування ОСОБА_7 , якого раніше бачили на ґрунтовій дорозі поблизу вулиці Новоселів в с. Ордо-Василівка, Криворізького району, Дніпропетровської області. ОСОБА_7 , помітивши ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , почав тікати від них, попрямувавши в бік лісосмуги в напрямку с. Сергіївка, Криворізького району, Дніпропетровської області. Далі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вибігли з автомобіля та почали наздоганяти ОСОБА_7 , та останній, послизнувшись на вологому ґрунті, впав. Після цього, ОСОБА_5 , обхопивши ОСОБА_7 двома руками за плечі, притиснув його до землі щоб останній не міг чинити опір, а ОСОБА_4 в свою чергу, усвідомлюючи, що воля ОСОБА_7 до опору подавлена, реалізуючи спільну злочинну мету, з чоловічої чорної сумки, яка була одягнена через плече ОСОБА_7 , відкрив застібку та з внутрішньої кишені шляхом ривку відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Huawei» Y6р рожевого кольору моделі МЕD LХ9N, ІМЕІ НОМЕР_2 та ІМЕІ НОМЕР_3 , з сім картами операторів мобільного зв`язку «Київстар» і «Лайфселл». В подальшому, довівши свої злочинні дії до завершення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місце вчинення злочину з викраденим майном покинули, розпорядившись ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку експерта №2209/22 від 22.08.2022 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 2400 грн.
Умисні дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд кваліфікуються за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні. В судовому засіданні пояснив, що 04.08.2022 року приблизно о 15 годині він, з ОСОБА_5 на власному автомобілі наздогнали ОСОБА_7 та він відібрав у нього телефон. Також пояснив, що він одружений із ОСОБА_9 , яка працює продавчинею в магазині ФОП « ОСОБА_10 » та у якої потерпілий ОСОБА_7 взяв у борг товари, а гроші не віддав, саме тому він, коли той приїхав, наздогнав його разом із ОСОБА_5 , та відібрав телефон рожевого кольору, пояснивши, що коли він віддасть борг, телефон йому він поверне. Наміру розпорядитись телефоном іншим шляхом він не мав. Наміру бити потерпілого він не мав. Телефон знаходився в автомобілі, був виданий добровільно працівникам поліції. Обвинувачений ОСОБА_4 також пояснив, що розкаюється, з потерпілим примирився, борг за нього погасив разом із обвинуваченим ОСОБА_5 , висловив жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, тому примирився з потерпілим та відшкодував завдані збитки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні. Вказав, що 04.08.2022 року приблизно о 14-00 год він, разом із ОСОБА_4 , на його автомобілі, наздогнали потерпілого ОСОБА_7 , він тримав потерпілого, а ОСОБА_4 забрав у нього з нагрудної сумки мобільний телефон рожевого кольору. Також пояснив, що він знав, що ОСОБА_7 винен гроші в магазин, де працює дружина ОСОБА_4 і довго не віддає. ОСОБА_4 сказав потерпілому, що телефон буде у нього доти, доки він не віддасть борг його дружині у крамниці. Обвинувачений ОСОБА_5 також пояснив, що розкаюється, з потерпілим примирився, борг за нього погасив разом із обвинуваченим ОСОБА_4 . Висловив жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, тому примирився з потерпілим та відшкодував завдані збитки.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 04.08.2022 року приблизно о 15-00 год., коли він направлявся на роботу, побачив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , він зрозумів, що вони їдуть до нього по гроші, які він був винен дружині ОСОБА_4 у крамницю, де вона працює, за придбані у борг товари, але він вважав, що батьки борг віддали, але потім з`ясувалося, що -ні. Він став тікати від обвинувачених. Коли вони його наздогнали, він послизнувся на багнюці і впав. ОСОБА_5 його утримував, а ОСОБА_4 забрав з нагрудної торбини мобільний телефон «Huawei», пояснивши, що коли він віддасть гроші в магазин-тоді отримає телефон. Також пояснив, що паспорт та банківську картку у нього обвинувачені не відбирали. Також пояснив, що до обвинувачених претензій жодних не має, сам вчинив би так само. Прохав суд призначити покарання обвинуваченим не пов`язане з позбавленням волі, взагалі не карати їх, бо вони дійшли примирення, телефон йому повернули, борг обвинувачені оплатили, що він вважає відшкодуванням шкоди, завданої злочином. Надалі потерпілий ОСОБА_7 надав до суду заяву, що претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених у нього не має.
Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Окрім визнання вини обвинуваченими, у відповідності до ч.2 ст. 349 КПК України, вина доводиться дослідженими письмовими доказами, зібраними у ході досудового розслідування, які були надані суду і з якими, під час судового розгляду, погодились всі учасники судового розгляду (заперечень чи зауважень до оголошених матеріалів учасники судового розгляду не висловили), а саме ч.4 ст.186 КК України, а саме:
-протоколом огляду місця події від 04.08.2022 року з фото таблицею (а.к.п.7-10);
-протоколом обшуку домоволодіння по АДРЕСА_5 за місцем мешкання ОСОБА_4 (а.к.п.14-17);
- протоколом затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 04 серпня 2022 року ОСОБА_5 (а.к.п.54-56);
- протоколом затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 (а.к.п.61-62);
- протоколом огляду предмету від 10.08.2022 року, який проведено за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно якого предметом огляду є спеціальний поліетиленовий пакет «Національна поліції України» №7125697. Даний спеціальний пакет оглядався в службовому кабінеті 313 відділення поліції №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Вказаний спецпакет розпакували та в ньому знаходився мобільний телефон марки «Huawei» Y6р , рожевого кольору. Після його включення, в налаштуваннях зазначена марка «Huawei» Y6р , моделі MED-LХ9N, IMEL НОМЕР_4 , НОМЕР_3 та вказані номера SIM карт НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Також при перегляді фотознімків, що містяться в галереї виявлені фото на яких ОСОБА_7 . При огляді даного телефону, ОСОБА_7 потерпілий, вказав, що є це його особиста річ. В ході зовнішнього огляду мобільного телефону, виявлено біля роз`ємну навушників деформацію (вдавлення) довжиною 1,0 см. та тріщину на склі верхньої камери довжиною 1,2 см., більш ніяких ушкоджень чи слідів не виявлено (а.к.п. 39-44);
- розпискою потерпілого ОСОБА_7 від 10.08.2022 року, згідно якої він отримав телефон «Huawei» НОМЕР_7 , моделі MED-LХ9N, IMEL НОМЕР_4 , НОМЕР_3 та вказані номера SIM карт НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . на відповідальне зберігання (а.к.п.45);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 серпня 2022 року з підозрюваним ОСОБА_4 в с. Ордо Василівка Криворізького району Дніпропетровської області, змістом якого підтверджено обставини скоєння кримінального правопорушення (а.к.п.92-93);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 серпня 2022 року за участі підозрюваного ОСОБА_11 в с. Ордо Василівка Криворізького району Дніпропетровської області, змістом якого підтверджено обставини скоєння злочину (а.к.п.95-96);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 серпня 2022 року з потерпілим ОСОБА_7 в с. Ордо Василівка Криворізькото району Дніпропетровської області, змістом якого підтверджено обставини скоєння злочину (а.к.п.98-99);
- постановою про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «Huawei» Y6р та передачу його на зберігання від 04 серпня 2022 року (а.к.п.17,18);
- висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №2209/22 від 22.08.2022, згідно якого вартість мобільного телефону марки «Huawei» Y6р», бувшого у використанні складає 2400 гривень (а.к.п. 102-106);
- ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року про надання дозволу на проведення обшуку від 04.08.2022 року (а.к.п.32-33);
- ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року про накладення арешту (а.к.п.37-38);
- ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обрано строком на 60 діб запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.к.п.74-76, 86-86А).
Оцінюючи покази обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, надані обвинуваченими безпосередньо у судовому засіданні, підстав для самообмови або обставин, які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинувачених, судом не встановлено.
Таким чином, оцінюючі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, відкритого викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, щодо потерпілого ОСОБА_7 , передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доведена і вони повинні нести відповідальність за вчинене.
Відповідно до положень ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення, а й обставини їх вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення осіб та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст.65 КК суд, при призначенні покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті «Особливої частини» КК, що передбачає відповідальність за скоєний злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано скоєний злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинувачених після вчинення злочину, рівень їх суспільної небезпеки, оцінено наслідки суспільно-небезпечного діяння останніх та дані про осіб обвинувачених, їх спосіб життя, історію порушень, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ними злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинувачених до скоєного.
Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, не перебувають на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.
Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що відповідно до позиції ВС ККС, викладеної в ухвалі від 30.04.2021 року в провадженні № 51-748ск20, а також добровільне усунення заподіяної шкоди, добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що відповідно до позиції ВС ККС, викладеної в ухвалі від 30.04.2021 року в провадженні № 51-748ск20, а також добровільне усунення заподіяної шкоди, добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, судом не встановлено.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані вище обставини справи, а також доводи і мотиви щодо застосування принципів призначення покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченим, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
На переконання суду, таке покарання для засуджених відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
За наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину та кримінального правопорушення.
Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що відповідно до позиції ВС ККС, викладеної в ухвалі від 30.04.2021 року в провадженні № 51-748ск20, а також добровільне усунення заподіяної шкоди, добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Водночас суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, тяжкі наслідки від його неправомірних дій не настали, за місцем проживання характеризується позитивно, військовозобов`язаний, має на утриманні малолітню дитину, в силу статті 89 УК України раніше не судимий.
Наведені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та дані про його особу в своїй сукупності та співвідношенні, враховуючи думку потерпілого, який наполягав на покаранні не пов`язаному з позбавленням волі, прокурора, яким зазначено про призначення покарання на підставі положень ст.ст. 69, 75 КК України, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та свідчать про можливість призначення ОСОБА_4 у відповідності до ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї кримінально-правової норми, у виді п`яти років позбавлення волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину та кримінального правопорушення.
Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що відповідно до позиції ВС ККС, викладеної в ухвалі від 30.04.2021 року в провадженні № 51-748ск20, а також добровільне усунення заподіяної шкоди, добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Водночас суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 є особою молодого віку, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, тяжкі наслідки від його неправомірних дій не настали, за місцем проживання характеризується позитивно, працює по найму будівником, військовозобов`язаний, має на утриманні малолітню дитину, не судимий.
Наведені вище обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу ОСОБА_5 в своїй сукупності та співвідношенні , враховуючи думку потерпілого, який наполягав на покаранні не пов`язаному з позбавленням волі, прокурора, яким зазначено про призначення покарання на підставі ст.ст. 69, 75 КК України на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та свідчать про можливість призначення ОСОБА_5 у відповідності до ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї кримінально-правової норми, у виді п`яти років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Під час вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням рішення в процесуальному документі суду.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК.
Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року справа № 243/7758/20 провадження № 51-113 кмо 21).
У частині 1 статті 75 КК встановлено, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У відповідності до ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного , який є особою молодого віку, працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, тяжкі наслідки від його неправомірних дій не настали, за місцем проживання характеризується позитивно, військовозобов`язаний, має на утриманні малолітню дитину та інші обставини справи, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без відбування покарання.
Так, суд додатково визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 відшкодування потерпілому завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, шляхом повернення майна.

Також суд враховує позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, та звільнити від відбування покарання з випробуванням та думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.
На думку суду, виправлення засудженого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень відповідно до положень ст. 50 КК України.
На думку суду, покарання засудженого ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі при застосуванні ст.75 КК України із призначенням найбільшого, передбаченого законом іспитового строку (3 роки) буде справедливим та відповідати меті покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Звільняючи від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
У відповідності до ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного який є особою молодого віку, працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, тяжкі наслідки від його неправомірних дій не настали, за місцем проживання характеризується позитивно, військовозобов`язаний, має на утриманні малолітню дитину та інші обставини справи, примирився із потерпілим, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_5 без відбування покарання.
Так, суд додатково визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку.
Також, суд враховує позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, та звільнити від відбування покарання з випробуванням та думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.
На думку суду, виправлення засудженого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, покарання засудженого ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі при застосуванні ст.75 КК України із призначенням найбільшого, передбаченого законом іспитового строку (3 роки) буде справедливим та відповідати меті покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Звільняючи від відбування покарання з випробуванням суд покладає на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно протоколу про затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 04 серпня 2022 року ОСОБА_5 затримано о 22-45 годині 04.08.2022 року.
Згідно протоколу про затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 затримано о 22-45 годині 04.08.2022 року.
Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обрано строком на 60 діб запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обв`язків згідно ст. 194 КПК України.
Таким чином, в строк відбуття покарання підлягає зарахуванню період попереднього ув`язнення з 04.08.2022 по 05.08.2022 року (два дні) з розрахунку день за день, відповідно до положень ст. 72 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
У відповідності вимог ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на мобільний телефон марки «Huawei Y6», 2020 року випуску, рожевого кольору, без чохла в якому знаходились сім-картки мобільного оператора Київстар НОМЕР_8 та «Лайфсел» НОМЕР_9 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 04.08.2022 по 05.08.2022 року з розрахунку день за день.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 04.08.2022 по 05.08.2022 року з розрахунку день за день.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_12 не обирати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Софїівського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року на мобільний телефон марки «Huawei Y6», 2020 року випуску, рожевого кольору, без чохла в якому знаходились сім-картки мобільного оператора Київстар НОМЕР_8 та «Лайфсел» НОМЕР_9 .

Речові докази: мобільний телефон марки «Huawei» Y6р , 2020 року, рожевого кольору з двома сім-картами операторів «Київстар» та «Лайфселл» (постанова слідчого від 04 серпня 2022 року), переданий на відповідальне зберігання потерпілому залишити власнику - ОСОБА_7 .
Матеріали кримінального провадження за №0000108 від 04.08.2022, залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/827/22 (провадження №1-кп/193/115/22).
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, потерпілому.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1