Справа № 467/1061/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000276 від 22.11. 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Злинка, Маловисківського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, перебуває в цивільному шлюбі, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, інвалідності не маючого, який не є учасником бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання у виді обмеження волі в дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі, Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83), що розташована за адресою: вул. Володимирська, 1, смт. Костянтинівка, Южноукраїнська ТГ, Вознесенського району, Миколаївської області, раніше судимого:

- 08.07.2011 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 04.06.2013 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці;

- 27.08.2013 року Кіровоградським районним судом м. Кіровоград за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців;

- 10.09.2019 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 09.01.2020 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців;

- 25.02.2020 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 7 місяців. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 03.05.2022 року на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі (2 роки 1 місяць 11 днів) більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 відбуваючи покарання у виді обмеження волі в дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі, Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, яка розташована за адресою: вул. Володимирська, 1, смт. Костянтинівка, Южноукраїнська ТГ, Вознесенського району, Миколаївської області, де 16 червня 2022 року був письмово ознайомлений з межами адміністративної території вказаної установи, порядком відбування покарання у виді обмеження волі, обов`язками, встановленими правилами внутрішнього розпорядку установи, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі шляхом самовільного залишення місця обмеження волі, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не отримавши в установленому порядку дозвіл на вихід за межі адміністративної території вказаної вище дільниці, 21 листопада 2022 року близько 12:00 год. пройшов через відчинені вхідні ворота території дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі, ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», та втік у напрямку м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, тим самим у такий спосіб самовільно залишив місце обмеження волі.

Таким чином, органом досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, тобто у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчиненого особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у самовільному залишенні місця обмеження волі визнав повністю, суду пояснив обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. Показав, що він відбував покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Арбузинська виправна колонія (№ 83)». Був письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді обмеження волі, правами та обов`язками, а також попереджений про відповідальність за їх порушення та кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця обмеження волі. Однак 21 листопада 2022 року в обідній час, він, без дозволу, умисно, через відчинені вхідні ворота території дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі, ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», пройшов та далі пішов по своїм справам у напрямку м. Южноукраїнськ, Миколаївської області тим самим самовільно залишив місце обмеження волі, а саме державну установу«Арбузинська виправна колонія (№ 83)».

Судом були досліджені докази, надані стороною обвинувачення:

- заява ОСОБА_4 від 21.11.2022 року на ім`я начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» ОСОБА_5 про надання дозволу поїхати в місто для купівлі продуктів та товарів першої необхідності. На заяві міститься резолюція "заперечую".

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 390 КК України, тобто як самовільне залишення місця обмеження волі, вчиненого особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає, як щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає, як рецидив злочинів.

При призначенні покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію, як нетяжкого злочину за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання у виді обмеження волі характеризувався посередньо, шість разів заохочувався, має три стягнення, які на теперішній час є погашені та зняті, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, вчинив злочин, пов`язаний із уникненням від відбування покарання у виді обмеження волі, суд враховує що на обліку лікаря психіатра він не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2019 року по теперішній час, та приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, перебуває в цивільному шлюбі, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, ставлення до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та розкаянні, суд вважає, що подальше відбуття покарання у виді обмеження волі не змінить умов і режиму такого покарання, тобто не усуне причини та умови скоєння злочину, та приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе.

Крім того, при визначенні покарання суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 не відбув повністю покарання за попереднім вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2020 року, за яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 7 місяців, та на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 03.05.2022 року відповідно до ст. 82 КК України було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі (2 роки 1 місяць 11 днів) більш м`яким покаранням у виді обмеження волі. Невідбута частина покарання станом на 28.02.2023 року (день ухвалення даного вироку) становить 1 рік 3 місяці 18 днів обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим (даним) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2020 року та на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 03.05.2022 року в межах санкції ч. 1 ст. 390 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід в рамках кримінального провадження обирався. Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з урахуванням обставин справи та даних про особу обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2020 року та зміненого ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 03.05.2022 року та остаточне покарання ОСОБА_4 призначити з врахуванням положень ст. 72 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 7 (сім) місяців.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 28 лютого 2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення, засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1