Справа № 369/4693/20 Головуючий в суді 1-ої інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2825/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2022року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига Латвія, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, члена Добровольчого формування № 1 Борщагівської сільської територіальної громади, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 126 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим,-

В С Т А Н О В И Л А:
У відповідності до обвинувального акту, 04.11.2019 року близько 11 години 00 хвили ОСОБА_7 , перебуваючи в коридорі приміщення на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 ., маючи прямий умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_9 побоїв, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів кулаками лівої та правої рук по голові останнього, в область носа та потилиці, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , фізичний біль, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 246/Д від 29.11.2019, у ОСОБА_9 описані діагнози в наданій медичній документації не підтверджуються об`єктивними даними (відсутнє описання м`яких тканин та об`єктивної неврологічної симптоматики), тому не можуть враховуватись при складанні даних підсумків, згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.95 МОЗ України.
Вироком Києво-святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Мотивуючи такі вимоги зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржуваний вирок є невмотивованим, оскільки судом не зазначено підстави для виправдання ОСОБА_7 .
Вказує, що судовий розгляд кримінального провадження проведено однобічно, оскільки судом не надано належної оцінки показам свідків обвинувачення, не проаналізовано жодним чином наданих стороною обвинувачення письмових доказів, при цьому відхилено клопотання прокурора про дослідження письмових доказів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечують проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, тобто в разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення або відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, перевірив надані докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, та, на переконання колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі прокурорана неналежну оцінку доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді першої інстанції, є безпідставними.
Так, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав, та пояснив, що що 04 листопада 2019 року жителі будинків зібрались біля ЖЕКу, щоб з`ясувати чому не має опалення. Під час вирішення поставлених питань, потерпілий ОСОБА_9 всіх перебивав, на зауваження не реагував, та запропонував ОСОБА_7 вийти в коридор. Коли вони вийшли, ОСОБА_9 схватив ОСОБА_7 за пальто, вдаривв коліном в живіт, обвинувачений почав падати і автоматично потягнув потерпілого за собою, який впав на обвинуваченого. ОСОБА_7 встав і зайшов до кабінету. Коли закінчились збори ОСОБА_9 почав кричати, що зараз приїде поліція. Зазначив, що коли він виходив, в приймальні був секретар та один житель. Події відбувались в коридорі, він не бачив, щоб потерпілий при падінні вдарявся в сторонні предмети, ОСОБА_7 перший піднявся, ОСОБА_9 скотився, крові ніякої не бачив.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які були безпосередньо досліджені та оцінені судом першої інстанції, а саме:
- показання потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції зазначив, що був присутній на зборах в керуючій компанії в с. Чайки, де обвинувачений намагався перешкодити проведенню зборів, перебивав людей, які виступали, викрикував. Потерпілий зробив обвинуваченому зауваження, останній запропонував вийти в коридор. Коли потерпілий вийшов з кабінету директора, відволікся на смс - повідомлення, обвинувачений наніс йому один удар правою рукою по обличчю в область правої скули, потім ще один удар в область носа, після цього ще було не менше трьох ударів по голові, останній в голову, після якого потерпілий присів та втратив орієнтацію в просторі приблизно на 10 секунд. Потім потерпілий побачив, що в нього з носа тече кров, зайшов до приймальні директора, де секретар дала серветку. Події відбувались в коридорі.
- показання свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що був присутній на зборах, де також були потерпілий та обвинувачений. Під час зборів між ними відбулась словесна суперечка. Потім обвинувачений запропонував потерпілому вийти в коридор поговорити. Деякий час їх не було. Потім ОСОБА_10 вийшов та побачив багато крові потерпілого, далі викликали швидку. Він пояснив, що бійка відбулась між кабінетом в коридорі, було чути шум, нанесення ударів не бачив. З потерпілим знайомий близько 20 років, з дитинства. Потерпілий директор, а свідок ОСОБА_10 його заступник.
- показання свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що піднімалася сходами та почула сварку, голосно кричали, потім побачила як в коридорі ОСОБА_7 бив по обличчю ОСОБА_9 , було багато крові, бив жорстоко: в центральну частину обличчя, по носі, по обличчю, кров йшла з носа. До даних подій з потерпілим та обвинуваченим тільки віталась, як їх звати не знала.
- показання свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що потерпілий є його сусідом по будинку. На зборах потерпілий вів себе зухвало, заважав проведенню зборів, на зауваження не реагував, штовхав в спину обвинуваченого, та запропонував останньому вийти. Через 1-1,5 хв. обвинувачений повернувся, а через 2-3 хв. після повернення обвинуваченого почув з приймальні крики потерпілого про те, що його побили. Слідів крові чи інших слідів, які б вказували на сварку чи бійку, на одязі обвинуваченого свідок не бачив.
- показання свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що під час зборів потерпілий вів себе дуже шумно, стояв за спиною обвинуваченого, постійно щось викрикував, на зауваження не реагував, потім декілька разів штовхнув обвинуваченого у спину, останній сказав, щоб потерпілий заспокоївся. ОСОБА_9 запропонував обвинуваченому вийти в коридор. Вони вийшли та закрили двері, через 2 хвилини зайшов обвинувачений, а через пару хвилин почули крик потерпілого, що його побили. Після закінчення зборів, вийшли в приймальну, де побачили сліди схожі на кров, які були цікаві, тому, що збори після криків потерпілого тривали ще близько 30 хв., а сліди плям були світлі та не зверталися. Слідів, схожих на кров у коридорі біля приймальні не було. Слідів крові чи будь-яких плям на одязі обвинуваченого не було. Свідок зазначив, що бачив, як до потерпілого підійшла ОСОБА_14 , яка є подругою дружини потерпілого, та запитала у нього, звертаючись по імені, про те, що сталося, потерпілий, вказуючи на обвинуваченого, відповів, що останній його побив. ОСОБА_15 пояснив, що він вважає, що це було інсценування бійки потерпілим.
- показання свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що потерпілий заважав проводити збори, щось кричав, йому робили зауваження. Потім потерпілий вимагав обвинуваченого вийти в коридор. Через деякий час ОСОБА_17 почув гуркіт та побачив, що на підлозі в коридорі лежать потерпілий та обвинувачений, обвинувачений знизу, потерпілий зверху. Протягом хвилини обвинувачений піднявся та повернувся у кабінет директора, а потерпілий кричав, що його побили, держався за носа. Зазначив, що між потерпілим та обвинуваченим бійки не було.
- показання свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що потерпілий почав викрикувати, не давав конструктивно спілкуватись, обвинувачений зробив потерпілому зауваження, потерпілий запропонував вийти. Потім вони вийшли, десь біля хвилини їх не було, після чого повернувся ОСОБА_7 , а потім зайшов потерпілий, тримався за носа, кричав, що його побили. Коли вони виходили, то була кров на підлозі, приїхала швидка. ОСОБА_18 пояснив, що потерпілий намагався звернути увагу на себе, просив викликати поліцію. З обвинуваченим раніше знайомий не був.
Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.11.2019 року з додатком, а також довідок № 8591, № 8590 від 04.11.2019 про звернення потерпілого з діагнозом "забій носа", не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки зазначені докази судом першої інстанції були оцінені у відповідповідності до вимог ст. 94 КПК України, як кожен окремо, так і в сукупності з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, на що вказує наведений у вироку аналіз всіх доказів.
Крім того, посилання апеляційної скарги прокурора на недослідження судом протоколів проведення слідчих експериментів за участі потерпілого від 10.11.2019 року з додатком та за участі свідка ОСОБА_11 від 26.02.2020 року з додатком, спростовуються вироком суду (а.с.220, т.1) та наявними в матеріалах кримінального провадження звукозаписами перебігу судових засідань в суді першої інстанції.
При цьому, твердження прокурора на відсутність в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання, є надуманими.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 94, 95 КПК України надано належну оцінку показам потерпілого та свідків, та зроблено обгрнутований висновок про те, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 є логічними, послідовними, відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами.
При цьому, колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції, за яких зроблено висновок про неправдивість показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо обставин кримінального провадження, з огляду на їх зв`язки з потерпілим ОСОБА_9 .
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до пунктів 1-4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
З огляду на наведені вище норми у даному кримінальному провадженні предметом доказування, по-перше, є те, що обвинувачений ОСОБА_7 у визначені в обвинувальному акті час, місце, спосіб та обстановці умисно наносив потерпілому ОСОБА_9 побої, які спричинили потерпілому тілесний біль і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України.
По-друге, предметом доказування також є винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, форма вини, мотив, мета.
По-третє, вид і розмір шкоди, завданої злочином.
Згідно з ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, зміст яких відображено у вироку, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами, не доводять висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, натомість, лише підтверджують існування між обвинуваченим та потерпілим конфліктної ситуації.
Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, колегія суддів вважає непереконливими.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Порушень вимог кримінального матеріального та процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: