Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/4126/22
Провадження № 1-кп/506/32/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

12.01.2023смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 15.05.2022 року за №0000367 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без громадянства, не одруженого, не працює, раніше судимого:

- 19.07.2017 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

- 26.11.2021 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 6 років 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України приєднано арешт від 04.12.2018 року;

- 06.06.2022 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- 04.07.2022 Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік та звільнений в порядку ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 12.11.2022 року направлено обвинувальний акт до Котовського міськрайонного суду Одеської області за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

До Красноокнянського районного суду Одеської області надійшло з Одеського апеляційного суду після визначення підсудності клопотання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України.

Так, в період дії воєнного стану, який у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022), з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб і Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022 продовжено до 19 лютого 2023 року, ОСОБА_3 , який був 06.06.2022 року засуджений Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та 04.07.2022 Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік та звільнений в порядку ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, обвинувачується в тому, що 15 травня 2022 року, у нічний час, він, перебуваючи на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , вирішив проникнути до будинку та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і через незачинене вікно проник до будинку, де в одній із кімнат таємно викрав грошові кошти у сумі 1750 грн., завдавши ОСОБА_6 шкоду на вказану суму та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

27 червня 2022 року, близько 01.00 г., ОСОБА_3 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , в якому проживала ОСОБА_7 , вирішив проникнути до будинку та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і через незачинене вікно проник до будинку, де в одній із кімнат таємно викрав грошові кошти у сумі 700 грн, мобільний телефон марки «Samsung Galexe А-32» вартістю 7487,67 грн. та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А» вартістю 3000 грн., завдавши ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 11187,67 грн. та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

17 серпня 2022 року, близько 01.00 г., ОСОБА_3 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , вирішив проникнути до будинку та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і через незачинені вхідні двері квартири АДРЕСА_3 проник до будинку, де в одній із кімнат таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galexe А-31» вартістю 4496,67 грн., завдавши ОСОБА_8 шкоду на вказану суму та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

18 серпня 2022 року у нічний час, ОСОБА_3 , перебуваючи на АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_9 , вирішив проникнути до будинку та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і через незачинені вхідні двері проник до будинку, де в одній із кімнат таємно викрав грошові кошти у сумі 8000 грн., завдавши ОСОБА_9 шкоду на вказану суму та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

18 серпня 2022 року у нічний час, ОСОБА_3 , перебуваючи на АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_10 , вирішив проникнути до будинку та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і, знявши віконне скло, проник до будинку, де в одній із кімнат таємно викрав мобільний телефон марки «IPhone XR» вартістю 9500 грн., завдавши ОСОБА_10 шкоду на вказану суму та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

21 серпня 2022 року у період часу з 01.30 по 02.00 г., ОСОБА_3 , перебуваючи на АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_11 , вирішив проникнути до домоволодіння та викрасти будь-яке майно, щоб у подальшому ним розпорядитися на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір вказаного домоволодіння і, зі столу альтанки у дворі викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6А» вартістю 2360,33 грн., та акустичну колонку марки «JBL модель Charge 3» вартістю 2200 грн., що належить ОСОБА_11 та мобільний телефон марки «Samsung Galexe А-30S» вартістю 4466,67 грн., що належить ОСОБА_12 , завдавши ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 4560.33 грн. і ОСОБА_12 на суму 4466,67 грн. та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), повторно, вчинених в умовах воєнного стану.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 13 січня 2023 року, посилаючись на те, що підстави для зміни запобіжних заходів відсутні, ризики залишились такими ж. Так, ризик можливого переховування обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, ОСОБА_3 є особою без громадянства, і, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинуваченого є можливості безперешкодно перетнути державний кордон України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або виїхати до іншого регіону держави та переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання. Крім того, ОСОБА_3 власної сім`ї не має, місця роботи та постійного проживання не має; він раніше був неодноразово судимий ( 4 рази),судимості не зняті і не погашені, вчинив злочин під час іспитового строку, визначеного вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2022 року. Крім того, прокурором 12.11.2022 року направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 до Котовського міськрайонного суду Одеської області за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, на думку прокурора, полягає в тому, що обвинувачений веде посередній спосіб життя, не одружений, офіційно ніде не працює, через що відсутня будь-яка інформація щодо його майнового стану та постійного джерела доходів. Він ніде не зареєстрований та не має місця постійного проживання, що може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку прокурора, обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 28 грудня 2021 року звільнився з місць позбавлення волі і до моменту оголошення підозри по кримінальному провадженню № 0000367 (яке постановою прокурора Подільської окружної прокуратури від 22.12.2022 року було об`єднано з кримінальним провадженням №0000648) вже двічі був засудженим і обидва вироки набули законної сили, що свідчить про схильність останнього до скоєння кримінальних правопорушень.

На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на ного обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримала зазначене клопотання.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у будинку, де він проживав зі своєю матір`ю, та вважав, що цілодобовий домашній арешт з покладанням на нього відповідних обов`язків дозволить запобігти ризикам, заявленим прокурором .

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на його думку, забезпечить виконання ОСОБА_3 виконання своїх обов`язків та мінімізує ризики, заявлені прокурором. Тому він просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинуваченому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років .

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення ОСОБА_3 від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, до того ж, існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, і обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинуваченого є можливості безперешкодно у незаконний спосіб перетнути державний кордон України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або виїхати до іншого регіону держави та переховуватися від суду .

До того ж, ОСОБА_3 не працює, не має постійного місця проживання, немає міцних соціальних зав`язків, які б утримували його як від переховування, так і від вчинення інших протиправних діянь.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги, що він є раніше судимим, судимості не зняті та не погашені. Невдовзі після звільнення із місць позбавлення волі 28 грудня 2021 року він вже двічі був засудженим і знов обвинувачується у ряді злочинів, вчинених під час іспитового строку, призначеного вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2022 року, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння кримінальних правопорушень.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить з того, що обвинуваченому ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2022 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою і вказаною ухвалою встановлена наявність обґрунтованої підозри і строк обраного запобіжного заходу закінчуються 13.01.2023 року.

При обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особу обвинуваченого, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинувачених (їх характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинувачених під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

До того ж, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у обвинуваченого збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Тому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність постійного джерела доходу, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, наявність справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вірогідність вчинення іншого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до ч.5 п.2 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян. Так, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2022 року застава щодо обвинуваченого ОСОБА_3 визначена у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складало 78000 грн. Станом на час розгляду вказаного клопотання прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684 грн, а тому розмір застави становить 80520 грн ( 2684 грн х30= 80520 грн.).

Що стосується усних клопотань як обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, слід зазначити наступне.

Ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До глави 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи» входять ст.ст.176-213 КПК України.

Зокрема, порядок звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, його захисником встановлений ст.201 КПК України, якою, крім іншого, встановлено вимоги до такого клопотання, яке подається до суду в письмовій формі.

З урахуванням зазначеного, так як усне заявлення в судовому засіданні обвинуваченим та його захисником клопотань про зміну запобіжних заходів не передбачене ст.201 КПК України, а оформлені відповідно до вимог ст.201 КПК України письмові клопотання до суду не надійшли, то підстави для розгляду таких клопотань відсутні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 14 березня 2023 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 - розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2684х30=80520 гривень), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави: отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (код ЄДРПОУ ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м.Київ код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0005435 - застава за обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по справі №505/4126/22, провадження №1-кп/506/32/23, кримінальне провадження №0000367 від 15.05.2022 року.

Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ "Одеський слідчий ізолятор" або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, обвинувачений ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Про внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти негайно повідомити прокурора та суд.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки, а саме:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає: АДРЕСА_1 , без дозволу, прокурора або суду, цілодобово;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України (за наявності) та паспорт для виїзду за кордон (за наявності), інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави, строком 60 діб з дня внесення застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора або суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при продовженні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 13.01.2023 року о 15.45 год.

Суддя ОСОБА_1