Ухвала

Іменем України

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 725/7641/21

провадження № 51 - 3751 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Першотравневого районного суду м. Чернівцівід 06 жовтня 2020 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, звільненого у зв`язку з відбуттям строку покарання,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК Українита призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судом вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 14 травня 2021 року близько 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 знаходився неподалік житлового будинку, розташованого в м. Чернівці по вул. Л. Кобилиці, № 105. Помітив запаркований автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 .

Обвинувачений, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, яке знаходилось всередині вказаного автомобіля, маючи при собі декілька ключів від замків інших автомобілів, діючи непомітно для оточуючих, шляхом підбору ключа відімкнув двері вказаного вище автомобіля і проник в автомобіль.

Серед предметів, які знаходились в салоні автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 викрав безпровідний гучномовець і викрутку, вартість яких достовірно встановити органу досудових розслідувань не вдалося. Вказані предмети ОСОБА_1 привласнив і з ними покинув місце злочину.

Також в період часу з 19 год. 20 серпня 2021 року по 07 год. 21серпня 2021 року ОСОБА_1 , знаходячись поблизу житлового будинку № 16-А по вул. Руданського в м. Чернівці, побачив запаркований поруч транспортний засіб «Mersedes Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 . Реалізуючи раптово виниклий умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_1 , переконавшись, що діє непомітно для оточуючих, пошкодив замок дверцят вказаного транспортного засобу і проник в автомобіль. Тут, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 відшукав барсетку, всередині якої знаходились свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та 30 грн. Також ним було знайдено сумку з інструментами та сабвуфер загальною вартістю 2 730 грн. Заволодівши усіма переліченими речами, ОСОБА_1 місце злочину покинув.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 вересня 2021 року в 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу житлового будинку № 201-А по вул. Руська в м. Чернівці, діючи умисно, відчинив двері запаркованого поруч транспортного засобу Volkswagen Т4, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 . Знаходячись всередині цього авто, ОСОБА_1 викрав з нього мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7» із сім-карткою в середині, загальною вартістю 1 346 грн. 40 коп., і покинув місце злочину.

Також, 21вересня 2021 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 в м. Чернівці по вул. Головна, № 185, шляхом відкриття незачинених на замок дверцят проник в запаркований за вказаною адресою транспортний засіб «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 .

Із цього транспортного засобу ОСОБА_1 викрав електропилу «болгарка» марки «Dnipro-M», електрофен марки «Dnipro-M», 2 рулетки марки «Dnipro-M», 2 пачки металічних скоб. Всього ОСОБА_1 було викрадено майна ОСОБА_5 на загальну суму 3 726 грн.

Крім того, 19 травня 2022 року біля 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходився в магазині «Най Най», розташованому в м. Чернівці по вул. Головна, № 189, де, діючи умисно, вважаючи, що діє непомітно для оточуючих, викрав три плитки шоколаду «Milka» загальною вартістю 266 грн. 20 коп. та упаковку меленої кави Dallmayr Prodomo вагою 500 грамів вартістю 217 грн.

З викраденим обвинувачений місце злочину покинув, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерплій особі шкоду на суму 483 грн. 20 коп.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_10залишено без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Також засуджений ОСОБА_1 зазначає, що визнає свою провину, засуджує свої дії, співпрацював зі слідством, щиро кається у скоєному, відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, потерпілі претензій до нього не мають, має малолітню доньку, батьків пенсіонерів, матір інваліда, його дружина служить в ЗСУ, вказує про наявність захворювань - ВІЛ-інфекціїї та гепатита-С. При цьому засуджений порушує питання про зміну судових рішень в частині призначення покарання, а саме застосування ст. 69 КК України та зменшення розміру покарання.

Мотиви суду

Перевіривши дотримання засудженим порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються,а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є необґрунтованими.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_1 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме їх характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень,вчинення ним, окрім іншого, тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, відповідно до висновку судової психіатричної експертизи не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність претензій з боку потерпілих, відшкодування завданої шкоди, суд визнав як обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_1 кримінальних правопорушень та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше засуджувався за злочини проти власності, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знайшов підстав для застосування щодо нього положень статей 69, 75 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України з урахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного.

Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави постановлення такого рішення.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені обвинуваченим ОСОБА_1 та захисником ОСОБА_10 в апеляційних скаргах, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання належно виконав вимоги закону.

Щодо виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_1 за вчинені кримінальні правопорушення, колегія суддів апеляційного суду визнала його таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України та не суперечить приписам ст. 50 КК України.

У своїй ухвалі апеляційний суд зазначив, що викладені в апеляційних скаргах обставини були належним чином враховані районним судом, що підтверджується призначенням найнижчого покарання за санкцією ч.4 ст. 185 КК України та призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому не можуть бути підставою для пом`якшення покарання в апеляційній інстанції.

На думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини , тому покарання у виді 5 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни, скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не виявила.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність претензій з боку потерпілих, відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні малолітньої доньки були достатніми підставами для призначення мінімального покарання в межах санкцій інкримінованих злочинів, однак ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зважаючи на неодноразове засудження в минулому за аналогічні злочини.

На переконання апеляційного суду обставини, зазначені в апеляційних скаргах, не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не можуть бути підставою для застосування стосовно ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України.

Стан здоров`я обвинуваченого не зменшує тяжкість вчинених злочинів та не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений вчиняв інкриміновані йому злочини впродовж тривалого часу та був попередньо засуджений за аналогічні злочини, апеляційний суд погодився із висновком районного суду, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбуття покарання є неможливим.

Апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду, обґрунтованим у вироку, про призначення ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_1 судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті за вчинений злочин, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

В касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_1 покарання та наявності таких підстав, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9