Справа № 442/2150/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1029/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, -

встановила:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 1 (один) рік, зобов`язавши в силу п.2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та в силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (код за ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кошти у відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 109 363,39 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 5 468,16 грн.; у відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, - 56 676 грн.; у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - 84 560 грн.; витрати на проведення експертизи (дослідження) в розмірі 3 500 грн., а всього грошових коштів в розмірі 259 567,55 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (код за ) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) кошти у відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 25 539,02 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 1 276,95 грн.; у відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, - 56 676 грн., а всього грошових коштів в розмірі 83 491,97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кошти у відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.; компенсацію суми франшизи - 1 000 грн., а всього 101 000 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» витрати за надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_11 в розмірі 15000 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» витрати за надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_10 в розмірі 15000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, судом визнано доведеним, що 12.03.2020 приблизно о 19.05 год. водій автомобіля марки SEAT моделі ALHAMBRA, реєстраційний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Трускавецькій міста Дрогобича Львівської області, в напрямку міста Стебник, неподалік будинку №120, проїжджаючи через нерегульоване перехрестя вулиці Трускавецької та провулку Стебницький міста Дрогобич, всупереч вимогам Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п. 9.2 згідно якого «Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.»; п.9.4 згідно якого « Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150- 200 м. поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів»; п. 10.1 згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.4 згідно якого «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот...», ОСОБА_6 під час зміни напрямку руху - повороту ліворуч в напрямку провулку Стебницький, не подав попереджувального сигналу про зміну напрямку руху керованого ним автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із мотоциклом марки HONDA XL650 Transalp реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_10 , на якому знаходився пасажир ОСОБА_11 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки HONDA XL650 Transalp реєстраційний номер НОМЕР_5 - ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження: закритий перелом лівої плечової кістки на рівні середньої третини зі зміщенням уламків; відкритий багатовідламковий перелом діафізу лівої стегнової кістки на рівні середньої третини; відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в нижній третині з дефектом великогомілкової кістки та м`яких тканин; рани в ділянках рани лівого гомілково-ступневого суглобу та лівої стопи, які відносяться до тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в час спричинення та пасажир мотоцикла ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травм у вигляді струсу головного мозку; закритий багато відламковий перелом лівої стегнової кістки на рівні середньої третини діафізу зі зміщенням відломків: закритий внутрішньосуглобовий перелом переднього краю лівої вертлюгової западини: садна на чолі справа, в ділянці правої очниці, спинці носа в ділянках 8, 9 ребер справа по боковому контуру, в поперековій ділянці справа, в ділянках лівого стегна лівого колінного суглобу, лівого гомілково-ступневого суглобу, лівої стопи; синці в ділянках лівої стопи, лівого стегна, правого плеча, в ділянці лівої пахової складки з переходом на передньо- внутрішню поверхню лівого стегна, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого, понад три тижні, розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

На вирок суду прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2022 стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що звільняючи від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд жодних мотивів не навів, лише зазначив, що з урахування особи винного, позитивної характеристики, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування.

Вважає, що підстави та мотиви, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у вироку взагалі не зазначені, при прийнятті такого рішення судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого та позиції потерпілих.

Наголошує, що суд встановив, однак у повній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 порушуючи правила дорожнього руху вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якого 2 осіб отримали. тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, та призвели до інвалідності останніх (2 та 3 групи). В той же час, з моменту початку досудового розслідування 12.03.2020 по дату проголошення вироку 05.10.2022 ОСОБА_6 не вибачився перед потерпілими за вчиненні дії, не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду та не намагався зробити це.

Крім цього, суд в мотивувальній частині вироку безпідставно вказує на обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 згідно ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Підкреслює, що з такою позицію суду не можна погоджується, оскільки засуджений ОСОБА_6 під час досудового розслідування, до вручення повідомлення про підозру, не визнавав вину у вчиненні злочину.

Звертає увагу, що у матеріалах кримінального провадження та судової справи відсутні дані, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_6 більш як за 2 роки намагався будь-яким чином допомогти потерпілим компенсував матеріальну шкоду чи бажанні виправити наслідки вчиненого.

На думку прокурора, зазначені обставини виключно негативно характеризують особу обвинуваченого, свідчать про те, що процес притягнення до кримінальної відповідальності до позитивних змін у його особистості не призвів та не створив у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, як наслідок підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Вважає, що звільнення у даному випадку ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника щодо відхилення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними доказами, в апеляційній скарзі фактично не оспорюється, в зв`язку з чим не досліджується при апеляційному розгляді справи.

На переконання колегії суддів, доводи викладені прокурором в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через м`якість є неприйнятними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Так, системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначене ОСОБА_12 покарання за вчинений ним злочин зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_12 покарання, врахував разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Згідно вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнав повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, суд першої інстанції, взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, позитивну характеристику, встановлені судом конкретних обставин події, оцінку поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені обставини, на думку апеляційного суду, поведінка ОСОБА_6 свідчить про його дійсне розкаяння, оскільки він критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, висловив жаль з приводу вчиненого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»: щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що вину в скоєному визнає, кається, перед потерпілими просив вибачення, шкоду буде відшкодовувати, він пенсіонер і немає можливості одразу відшкодувати всю шкоду, як просять потерпілі, з розміром відшкодування згідний і не оскаржував такого.

Враховуючи вищевикладене, твердження апелянта про те, що обвинувачений щиросердечно не розкаявся в частині вчиненого, при апеляційному розгляді не підтвердилось.

Стосовно посилань прокурора на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, зазначені вище обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 у своїй сукупності, давали суду достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та застосування протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Стосовно висловленої позиції щодо покарання потерпілої сторони, то слід зазначити, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке він повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання мотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає, переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. Однак, вказана норма не передбачає додаткового винесення вступної та резолютивної частини вироку, що має місце в даній справі (а.с.222).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційного інстанції в трьохмісячний термін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_13