Справа № 141/422/21
Провадження №1-кп/141/2/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої (цивільного відповідача) ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 ,

захисника потерпілої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 30.05.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки с. Новоживотів, Оратівської ТГ Вінницького району Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня технічна, не працює, одруженої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в режимі відеоконференції,

У С Т А Н О В И В :

29.05.2021 приблизно об 11:00 год. ОСОБА_4 , прийшла на територію домогосподарства, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де проживають її родичі. Перебуваючи на вказаній території, ОСОБА_4 помітила свою двоюрідну сестру ОСОБА_6 , яка приїхала погостювати до своєї матері.

У подальшому в ОСОБА_4 виникла словесна суперечка із останньою по факту неналежного випасу рогатої худоби, належної матері ОСОБА_6 , у результаті даної суперечки в ОСОБА_4 виник умисел на спричинення ушкоджень своїй сестрі, реалізуючи який остання взяла за верхній одяг ОСОБА_6 , почала штовхати та зірвала хустку із голови, після чого нанесла 2-3 удари долонями двох рук у область обличчя ОСОБА_6 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянці крила носа зліва, правої щоки, в ділянці мочки правої вушної раковини, в правій завушній ділянці.

Відповідно до висновку експерта № 60 від 31.05.2022 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянці крила носа зліва, правої щоки, в ділянці мочки правої вушної раковини, в правій завушній ділянці, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при вказаних у обвинувальному акті обставинах не визнала та суду пояснила, що 29.05.2021 вона прийшла на територію домогосподарства, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 сказати, щоб прив`язали корову. Жодних намірів щодо нанесення тілесних ушкоджень у неї не було. Однак ОСОБА_6 на її зауваження відреагувала агресивно, сказала їй вийти з домогосподарства та штовхнула у плечі. Так як позаду неї був паркан, на який вона боялась впасти, а тому вона схопилась за ОСОБА_6 , випадково схопивши її за волосся, при цтому тілесних ушкоджень потерпілій вона не завдавала. Також суду пояснила, що у той час, коли відбувались зазначені події, вона не бачила сережок у ОСОБА_6 (не звернула увагу), проте ОСОБА_6 неодноразово приходила до неї додому та просила віддати сережку. Також вказала про те, що цивільний позов визнає частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн, цивільний позов в частині стягнення з неї матеріальної шкоди не визнає у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 29.05.2021 гостювала у своєї матері ОСОБА_8 , яка проживає по АДРЕСА_2 . Приблизно між 10:00 та 11:00 год вона поралася по господарству та до неї прийшла ОСОБА_9 . Коли вони вийшли на подвір"я, то побачили, що стоїть ОСОБА_4 і лається до неї, що її корова зайшла до неї в город. Вона пояснила, що це корова її матері ОСОБА_8 , якої немає вдома, коли вона прийде, то вони відшкодують шкоду, яка була завдана. Проте ОСОБА_4 продовжувала обзиватися та лаятися. На прохання покинути подвір`я зреагувала і почала виходити, але майже відразу повернулася та кинула в неї банкою. Вона підійшла до неї з проханням заспокоїтися, але ОСОБА_4 почала штовхатися, брати за волосся. Після чого скинула з голови хустку та зірвала з правого вуха сережку, била руками по обличчю. Ударів було від двох до чотирьох. В свою чергу, потерпіла її не чіпала та не мала наміру вчиняти бійку, хотіла про все спокійно поговорити і попросила повернути сережку, оскільки для неї вона має особливу цінність, тому що це подарунок батьків на вісімнадцятиріччя. Після того, як ОСОБА_4 пішла з подвір`я, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 шукали сережку, але не знайшли.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що 29.05.2021 приблизно о 10:00 год. прийшла до будинку ОСОБА_6 , який знаходиться по АДРЕСА_2 , потім через п`ять хвилин до них прийшла ОСОБА_4 , і, стоячи за ворітьми, сказала піти подивитися, що корова матері ОСОБА_6 зробила у неї на городі. Остання пояснила, що коли прийде її мати додому, то вони розрахуються за завдану шкоду. Після чого ОСОБА_4 зайшла на подвір`я до ОСОБА_6 та почався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 перша почала спеціально наносити удари руками по голові ОСОБА_6 , ударів було близько п`яти, лівою рукою була зірвана з вуха сережка, а правою рукою зірвала з голови хустку. ОСОБА_6 тільки захищалася, не мала наміру битися. Після чого бійка припинилася з ініціативи ОСОБА_4 і потім вона розбила банки, які були на подвір`ї. На цьому конфлікт закінчився та ОСОБА_4 покинула подвір`я. Вона з ОСОБА_6 шукали зірвану сережку, проте не знайшли її, однак знайшли іншу, яка не належить потерпілій. Також свідок побачила кров на мочці вушної раковини ОСОБА_6 , синців не було, але можливо, що вони з`явилися пізніше. Після цього вона пішла до свого будинку.

Оцінюючи покази потерпілої та свідка, суд звертає увагу на їх повну узгодженість та відповідність між собою про обставини діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 . При цьому, надані в судовому засіданні показання обвинуваченої ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з показаннями свідка, потерпілої та письмовими доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи потерпілої. При цьому, покази обвинуваченої ОСОБА_4 про її невинуватість у скоєнні інкримінованого їй кримінального проступку суд розцінює їх як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне.

Окрім показів потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 , вина ОСОБА_4 доводиться наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами в їх сукупності, а саме висновком експерта № 60 від 31.05.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна в ділянці крила носа зліва, правої щоки, в ділянці мочки правої вушної раковини, в правій завушній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вищевказані обставини переконують суд, що на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_6 , з мотивів особистої неприязні, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на нанесення останній тілесних ушкоджень, реалізовуючи який, обвинувачена діяла умисно та розуміла настання наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій та бажала їх настання.

Отже, аналізуючи всі зібрані докази у їх сукупності, суд доходить переконання, що отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме: садна в ділянці крила носа зліва, правої щоки, в ділянці мочки правої вушної раковини, в правій завушній ділянці, які відповідно до висновку експерта № 60 від 31.05.2021 року, належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, були отримані нею під час нанесення їй ударів ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись при цьому беззаперечним правилом про те, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. Судом не можуть бути прийняті надані стороною обвинувачення докази, в якості належних, допустимих, достовірних та достатніх, якщо при їх збиранні були суттєво порушені вимоги та положення кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів ( ст. 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, надані стороною обвинувачення здобуті у справі і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено та сторонами кримінального провадження не доведено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

При цьому, суд враховує, практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вказав, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Відповідно до положень ч.1 ст.125 КК України, встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, з об`єктивної сторони характеризується діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком. Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки умисною виною.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченої, потерпілої, свідка та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому її дії суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у наркологічному кабінеті та на «ДО» у психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального проступку, особи обвинуваченої, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу, оскільки суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

На переконання суду таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом ураховано позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо можливого призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, а також думку потрепілої, її представника, обвинуваченої та її захисника.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 6741,76 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд керується наступним.

В судовому засіданні потерпіла та її представник заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним проступком, підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та надали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні цивільного позову поклався на розсуд суду.

Цивільний відповідач (обвинувачена) та її захисник заперечили проти позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що заявлений розмір матеріальної шкоди в сумі 6741,76 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн непідтверджено жодними належними доказами по справі. Натомість, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Суд, заслухавши доводи сторін, надавши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, доходить наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема, до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно поданого цивільного позову потерпіла просить суд стягнути з цивільного відповідача (обвинуваченої) матеріальну шкоду в сумі 6741,76 грн, яка є вартістю пари сережок (друга напівпара ідентична наданій на експертизу), виготовленої із золота 585°, вагою 3,50 грам сукупно, зі вставками каміння «Кубічний цирконій», згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за № 4840/21 - 21 від 04.08.2021 року, яка спричинена втратою однієї сережки 29.05.2021 року.

Натомість, судом встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що під час вчинення кримінального проступку 29.05.2021 саме обвинуваченою було зірвано з вуха потерпілої зазначену у цивільному позові сережку.

Також суд зауважує, що інших належних доказів того, що вказана матеріальна шкода в сумі 6741,76 грн., спричинена втратою сережки, завдана потерпілій саме обвинуваченою ОСОБА_4 , матеріали цивільного позову не містять, а потерпілою та її представником адвокатом ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначена обставина недоведене належними та допустимими доказами по справі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди в сумі 6741,76 грн., у зв`язку з його недоведеністю.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, завданої кримінальним проступком, суд керується наступним.

Згідно частини першої та пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній обвинувачена спричинив легкі тілесні ушкодження, що призвело до істотних змін у її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а з обвинуваченої ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 8 000,00 (вісім тисяч) грн. моральної шкоди.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченої і характер її дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 121, 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 всі здійснені нею документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування, експертної установи та судового провадження у загальному розмірі 1376,90 грн. (чек №602250 від 31.05.2021 на суму 107,90 грн; чек №50529 від 11.06.2021 на суму 61,90 грн; чек від 31.05.2021 на суму 107,90 грн.; чек №13623 від 18.10.2021 на суму 104,10 грн; чек №78457 від 06.10.2021 на суму 104,10 грн; чек №13164 від 06.10.2021 на суму 99,30 грн; чек №86049 від 10.11.2021 на суму 108,70 грн; чек №93077 від 22.12.2021 на суму 108,70 грн; чек №99487 від 27.01.2022 на суму 108,70 грн; чек №127977 від 20.09.2022 на суму 155,20 грн; чек №133935 від 15.11.2022 на суму 155,20 грн; чек №137904 від 03.01.2023 на суму 155,20 грн).

При цьому, суд не вбачає підстав щодо стягнення з ОСОБА_4 витрат за надання правничої допомоги ОСОБА_6 у розмірі 400,00 грн, оскільки, як убачається з акту виконаних робіт (щодо надання правничої допомоги) від 09.06.2021, а також наданих у судовому засіданні 03.01.2023 показів потерпілої, адвокатом ОСОБА_10 були надані усні консультації та роз"яснення з правових питань, а саме консультації в частині оскарження дій слідчого під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Інші процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався, підстав для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, ч.1 ст.125 КК України, ст.ст. 100, 118, 120, 121, 124, 128, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 8000,00 (вісім тисяч) грн. у відшкодування завданої кримінальним проступком моральної шкоди.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування, експертної установи та судового провадження, у загальному розмірі 1376,90 грн (одна тисяча триста сімдесят шість грн 90 коп).

Речові докази по кримінальному провадженню №0000071 відсутні.

Згідно ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оратівський районний суд Вінницької області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1