УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня2022 року

м. Київ

справа № 465/2940/22

провадження № 51-3744 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженої

ОСОБА_1 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня

2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року,

встановив:

3а вироком Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1, раніше судимої, останній раз вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 07 травня

2022 року з 20:13 по 20.23, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2, де здійснює свою діяльність ПП «Мережа Сервіс Львів № 5», скориставшись відсутністю стороннього нагляду, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрала з поличок магазину продукти харчування та шампунь,

які помістила в наплічну сумку та покинула приміщення магазину, не оплативши

за товар, однак свого умислу не довела до кінця з причин, які не залежали

від її волі, оскільки була затримана працівником магазину. Своїми протиправними діянням ОСОБА_1 намагалася заподіяти ПП «Мережа Сервіс Львів № 5» матеріальної школи на суму 651,74 гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій

ОСОБА_1 , просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через суворість. Вказує на наявність підстав для застосування ст. 75 КК.

Обґрунтовуючи свою позицію посилається на те, що судами належним чином

не було враховано повне визнання ОСОБА_1 вини, повернення товарів,

які вона намагалася викрасти з магазину, щире каяття у вчиненому та активне сприяння в розкритті злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Звертає увагу на те, що при ухваленні вказаних рішень суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вартість товару, який ОСОБА_1 намагалась викрасти з магазину, що становить 650 гривень і не створює істотної суспільної небезпеки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 вказаного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій судом за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про недотримання вказаними судами визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання

і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі,

яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для

її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк

не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 50,

65 КК врахував тяжкість скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК

відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженої, її вік і стан здоров`я, яка має постійне місце проживання, розлучена, не має на утриманні осіб,

які потребують піклування, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, була неодноразово засуджена за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі до позбавлення волі, однак на шлях виправлення не стала і знову вчинила корисливий злочин проти власності, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість поведінки та врахував знаходження у провадженні Залізничного районного суду м. Львова обвинувального акта за обвинуваченням її у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК

та повідомлення про підозру у вчиненні нового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а також обставини,

які пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують, та призначив їй покарання в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК.

Підстав для застосування до засудженої положень ст. 75 КК місцевий

суд не знайшов.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5., які є аналогічними тим, що викладені ним в касаційній скарзі, дав на них умотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду щодо виду та розміру покарання призначеного ОСОБА_1 і не знайшов підстав для застосуванням до неї положень ст.75 КК,а тому залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вказаний вирок - без змін.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Призначене засудженій ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженої ОСОБА_1 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4