Дата документу 15.11.2022
Справа № 330/381/22
Провадження № 1-і/334/10/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу тримання під вартою відносноОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:

В ході досудового розслідування встановлено, що 23 січня 2021 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою крадіжки чужого майна, йшов по автодорозі Харків-Сімферополь М-18 на 445 км неподалік від с. Вовчанське, Якимівської ОТГ, Мелітопольського району Запорізької області, а саме по мосту через річку Малий Утлюг де, скориставшись відсутністю сторонніх осіб навколо, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до каналізаційного люка, який розташований на узбіччі вищезазначеної дороги, де таємно повторно викрав чувуну кришку люка, вартістю 2664,93 гривень, яка належить ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», після чого з викраденим з місця злочину зник, чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 13 червня 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись на лавці біля території домоволодіння АДРЕСА_1 , де шляхом нанесення підзатильника потерпілому ОСОБА_6 , відкрито, повторно заволодів мобільним телефоном «Meizu M5 Note», вартістю 914,50 гривень та з викраденим майном зник з місця вчинення злочину, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

18 лютого 2022 року до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області по кримінальному провадженню № 0000015 від 24 січня 2021 року направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

20.09.2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, тобто до 18 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором вказано, що на даний час продовжують існувати ризики, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушення.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, і у разі доведеності його винуватості під час судового розгляду до нього, з урахуванням того, факту, що 14 грудня 2020 року Якимівським районним судом Запорізької області його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, його буде засуджено до реального позбавлення волі. Також, ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків та на стадії досудового розслідування тривалий час переховувався та перебував у розшуку. З метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може виїхати на непідконтрольну Україні територію.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків є реальним, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обізнаний про місце проживання потерпілого, та для заволодіння мобільним телефоном здійснив фізичний вплив на нього. Потерпілий та свідки, що допитані під час досудового розслідування, судом на стадії судового розгляду не допитані. Обвинуваченим можуть бути вчинені спроби незаконного впливу на свідків та потерпілого, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для обвинуваченого світлі.

Ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше був засуджений за умисні корисливі злочини, що свідчить про його схильність до вчинення даного виду кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 Ленінському районному суду м. Запоріжжя визначено територіальну підсудність справ Якимівського районного суду Запорізької області.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

На даний час у судовому засіданні не допитані свідки, потерпілі, а тому існує ризик того, що знаходячись на свободі, обвинувачений зможе впливати на них, тим більше, що свідчення щодо цього надходили від потерпілих. Також, враховуючи тяжкість ймовірного покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини, може спонукати його до переховування від суду.
Також суд враховує і вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак враховуючи вимоги ст. 331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що обвинувачений, не має сім`ї, відповідно не має міцних соціальних зв`язків, також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів. .

керуючись ст. ст. 183, 371, 372 КПК України, суддя
ухвалив:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу тримання під вартою відносноОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Термін дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу закінчується 13 січня 2023 року о 13:00 годині.

Резолютивна частина ухвали виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 15.11.2022 року.

Повний текст ухвали проголошено 16.11.2022 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1