Провадження №11-кп/801/82/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №000615 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чулим Здвінського району Новосибірської області Російської Федерації, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, раніше судимої: 26.09.2012 Замостянським районним судом м. Вінниці за частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України до покарання у виді 5 місяців арешту; 21.11.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною першою статті 125, частиною першою статті 130 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; 10.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області за частиною другою статті 345 Кримінального кодексу України з урахуванням частини першої статті 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі; 29.01.2021 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

-за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2021 призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

28.06.2021 в період часу з 11.00 год. по 11.20 год. ОСОБА_8 перебувала на березі озера «Кулик», розташованого по вул. Чехова в м. Вінниці, де розпивала спиртні напої разом зі своїми знайомими, серед яких був ОСОБА_9 . В ході розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті неприязних стосунків, які раптово виникли між ними, виникла сварка, яка з вини ОСОБА_9 переросла у бійку, в ході якої останній спричинив ОСОБА_8 фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень. У відповідь на зазначені дії ОСОБА_9 у ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, з мотивів помсти за спричинення їй фізичного болю виник раптовий умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 , діючи умисно, взяла до своєї правої руки розкладний ніж, який знаходився на простирадлі, яким була вкрита земля і на якому вони до цього сиділи, усвідомлюючи наслідки своїх дій у виді отримання ОСОБА_9 тілесного ушкодження внаслідок удару ножем по тулубу останнього, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснила один усвідомлений удар в черевну порожнину ОСОБА_9 справа. Внаслідок зазначеного удару ножем ОСОБА_9 впав.

За результатами нанесеного ножового поранення у ОСОБА_9 виникло тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент спричинення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

В своїх апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 просять вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України змінити через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. ???Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити и покарання за вказаною статтею КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вимоги апеляційних скарг мотивовано тим, що враховуючи встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, обстановку конфлікту, знаряддя захисту, що застосоване ОСОБА_10 , характер небезпеки, що загрожував обвинуваченій, місце та час нападу, у суду першої інстанції були всі підстави до правильного висновку, що застосований ОСОБА_8 спосіб захисту у вигляді нанесення удару ножом у життєво важливі органи ОСОБА_9 за даних конкретних обставин справи, явно не відповідав обстановці захисту, а тому обвинувачена вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

За таких обставин дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Крім того, суд першої інстанції у вироку безпідставно не врахував у обставину, що пом`якшує покарання підсудної - визнання вини за ст. 124 КК України та й щиросердне розкаяння, при призначенні ОСОБА_8 покарання, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_8 у скоєному проявила щиросердне розкаяння, повністю визнала факт заподіяння поранення потерпілому та вибачилася перед ОСОБА_9 . Окрім цього, в судовому засіданні потерпілий просив суд призначити засуджений покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

До початку розгляду справи в апеляційній інстанції прокурор апеляційну скаргу відізвав.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 124 КК України та призначити їй покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг адвоката та обвинуваченої, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити, а апеляційні скарги адвоката та обвинуваченої залишити без задоволення.

Мотиви Суду

За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Незважаючи на доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченої щодо наявності підстав для перекваліфікації її дій з ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК України, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої відповідають наведеному у вироку формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини і мотивів вчинення інкримінованого, згідно вироку, кримінального правопорушення.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази, колегія суддів зазначає, що згідно із ч.1 та 3 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Для кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 124 КК України, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчинено з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони.

Перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

Під час розгляду кримінального провадження, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування обвинуваченої ОСОБА_8 у стані необхідної оборони, зокрема, не встановлено наявності дійсного суспільно небезпечного посягання.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони мають протиправний характер і повинні розцінюватись на загальних підставах.

Так в судовому засіданні факт суперечки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 .

Зокрема, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 про щось сперечались з ОСОБА_9 , однак він не бачив проявів фізичного конфлікту між ними. Також свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що про спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень він дізнався у райвідділі.

Зі свідком та потерпілим проведено слідчі експерименти відповідно: 30.06.2021 та 06.07.2021, згідно яких детально з`ясовано обставини спричинення тілесних ушкоджень, що спростовують твердження ОСОБА_8 ніби ножові поранення потерпілому вона нанесла, обороняючись від фізичного насильства останнього, яке виявилось у пошкоджені її окулярів.

Посилання захисту на те, що потерпілий накинувся на ОСОБА_8 , штовхнув її на землю, ліг зверху і почав душити, спростовуються показами потерпілого та свідка, а також слідчими експериментами.

Тілесних ушкоджень, характерних для виникнення їх у результаті самооборони, у ОСОБА_8 не виявлено. Згідно протоколу затримання, під час особистого обшуку ОСОБА_8 у неї вилучені її одяг та металевий ніж, при цьому у протоколі затримання ОСОБА_8 відсутнє посилання на поломку окулярів чи скарги на наявність тілесних ушкоджень.

Ретельно перевіривши версію захисту щодо заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає її неспроможною, оскільки в обстановці, яка склалася між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не було реальної загрози життю останньої і не існувало суспільно небезпечного посягання на здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , яке б викликало у неї невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю для негайного відвернення посягання, а отже вона і не перевищувала меж необхідної оборони, оскільки в цей момент з боку потерпілого не було реальної загрози, щоб оборонятись.

Виникнення конфлікту, словесної перепалки не створюють в цих обставинах стану необхідної оборони.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що показання обвинуваченої суд першої інстанції обґрунтовано визнав таким, що суперечать обставинами кримінального провадження та викликані бажанням обвинуваченої ОСОБА_8 зменшити відповідальність за скоєне.

Колегія суддів погоджується з оцінкою, наданою вказаним доказам судом першої інстанції, щодо їх відповідності критеріям належності та допустимості, визначених ст.ст. 85-88 КПК України, доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є необґрунтованими та не містять даних про істотні порушення кримінального процесуального закону при встановлені обставин кримінального правопорушення.

За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Суд першої інстанції у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними, як і доказів недопустимими, не встановлено.

Що стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, то суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, у тому числі за нанесення тілесних ушкоджень та вчинила злочин в період не знятої і не погашеної судимості, відсутність обставини, що пом`якшують покарання, а обставиною, що обтяжують покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, а тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та його захисника задоволенню не підлягають, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 403, 407, 419 КПК України

у х в а л и л а :

провадження за апеляційною скаргою прокурора - закрити.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1