Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/2057/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0000114 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Можари, Овруцького району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ФОП, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 17 лютого 2022 року близько 13 години 56 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Touareg» д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель-Яготин в напрямку м. Києва, на 155 км. вказаної автодороги, наблизившись до перехрестя з вул. Сергія Кемського в м. Коростені, в межах населеного пункту «Коростень», в порушення вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року , в яких вказано:

-перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч;

перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не становить перешкод та небезпеки для інших учасників руху, повертаючи ліворуч, при зеленому світлі світлофора, з автодороги Київ-Ковель-Яготин на вул. Сергія Кемського м. Коростень, не надав дорогу транспортному засобу автомобілю «Нyundai i30» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , що рухався в зустрічному напрямку по автодорозі Київ-Ковель-Яготин прямо.

В результаті зіткнення транспортних засобів водій автомобіля марки «Нyundai i30» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, відкритого перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки, закритого перелому вертлюгової западини, закритого перелому 3-6 ребер справа, множинних забійно - рваних ран тулуба, переломів тіл Тh9 Th10 без зміщення уламків та без ознак компресії спинномозкового каналу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Пасажир автомобіля марки «Нyundai i30» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця по всій тильній поверхні правої ступні з переходом на зовнішню поверхню правого гомілково-ступневого суглоба; двох синців по лівій передньо-боковій поверхні середньої частини грудної клітини; садна в правій лобній ділянці; перелому ребер зліва 3-го кінця по середньо - ключичній лінії прямого і непрямого типу з розривами пристінкової плеври; переломів ребер справа 3,4 по середньо-ключичній лінії подібного характеру; перелому грудини на рівні 2-3 ребер, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю потерпілої, яка настала о 10 годині 00 хвилин 02.03.2022 року в реанімаційному відділенні Коростенської центральної міської лікарні.

Причиною створення аварійної обстановки та виникнення дорожньо - транспортної пригоди та її наслідків є порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.

Діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

При судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, зазначивши, що викладені у обвинувальному акті обставини не спростовує. В той день він, керуючи власним транспортним засобом, рухався по вулиці Кемського в м.Коростень. Перед світлофором включив сигнал лівого повороту, після чого йому стало зле і він більше нічого не пам`ятає. Прийшов до тями після удару. Вказав, що має хворобу серця, перехворів на COVID, який вразив 75% легень. Під час ДТП він також травмувався і був госпіталізований до Коростенської лікарні, до якої також госпіталізували потерпілих. Відразу ж, як тільки зміг, попросив вибачення, частково надав грошову допомогу, по 50000 гривень кожному. У вчиненому кається. За 30 років керування це був перший випадок. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 визнає частково, а саме в частині моральної шкоди, розумним розміром якої вважає 35000 гривень, без урахування 50000 гривень, які вже сплатив. В частині матеріальної шкоди не визнає, оскільки такі вимоги не обґрунтовані та не підтвердженні.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні 25.10.2022 року показала, що потерпіла ОСОБА_7 була її дочкою. В той день дочка разом з ОСОБА_9 , який був її працівником, мали їхати в м.Трусковець щоб отримати кошти за проведену роботу з будівництва будинку. Автомобіль, яким їхала дочка, купувала вона, і власником також є вона. Транспортний засіб був лише у користуванні дочки. Про ДТП їй повідомили працівники поліції, які зателефонували з телефону дочки. Весь час, що дочка перебувала у лікарні вони намагались передавати ліки, оскільки на той час у зв`язку з воєнними діями не мали можливості приїхати у м.Коростень. Після того, як дочка померла, ОСОБА_6 поховав її у м.Коростень. Після похорону ОСОБА_6 не віддав жодного документу, тому при першій можливості вона отримала повторне свідоцтво про смерть, оскільки у дочки є двоє неповнолітніх дітей, батько яких без цього документу, не міг вивезти їх за кордон. При призначенні покарання просить не застосувати до обвинуваченого реального покарання та не позбавляти водійських прав. Щодо позовних вимог ОСОБА_6 надала репліку про те, що останній посилається на втрату коханої людини, що не відповідає дійсності, оскільки відразу після ДТП особисто їй, та колишньому чоловіку дочки казав, що треба сказати, що за кермом була ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суда не виникає сумнівів у добровільності їх позицій, а також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_4 є особою працездатного віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, характеризується позитивно, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

З врахуванням вищезазначеного, обставин, за яких сталась ДТП, а також думки потерпілої ОСОБА_8 , суд вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_4 вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у вчиненому визнав повністю, частково відшкодував шкоду, має сталі суспільні зв`язки, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, тому обравши йому вид та розмір покарання в межах санкції статті, відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не призначається виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оскільки враховується характер та мотив дій обвинуваченого, а саме те, що його дії носили необережний характер без грубого порушення ПДР, на момент вчинення ДТП він був тверезий, раніше Правил дорожнього руху не допускав, ризики вчинення ОСОБА_4 нових злочинів у сфері безпеки руху експлуатації транспорту відсутні, а тому суд приходить до висновку про недоцільність призначення даного покарання.

В кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В резолютивній частині позову ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 завданої майнової шкоди у розмірі 97648 гривень, моральної шкоди в розмірі 387000 гривень та витрат на правничу допомогу, орієнтований розмір яких становить 25000 гривень. З Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" просить стягнути в рахунок завданої моральної шкоди 13000 гривень.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно - процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" надало відзив на цивільний позов, в якому зазначило, що вимоги ОСОБА_6 про стягнення 13000 гривень моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

В обґрунтування такої позиції вказує, що моральна шкода відшкодовується у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не 5% від страхової суми. Вказана виплата не була проведена. оскільки ОСОБА_6 до АТ "СК "ТАС" із заявою про страхове відшкодування , що дає можливість визначити розмір моральної шкоди, яка відшкодовується страховиком , не звертався. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову, оскільки з боку АТ "СТ "ТАС " відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_6 .

Представник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_6 в якому зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у шлюбі не перебували, тому обґрунтування вимог в частині моральних страждань пов`язаних з втратою коханої людини не підтверджено. При цьому ОСОБА_6 не вказує, які саме моральні страждання поніс в результаті дій ОСОБА_4 , як окремий учасник даного процесу. Так, потерпілий ОСОБА_6 не є представником потерпілої ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні. Статус потерпілої отримала матір останньої, яка представляє інтереси своєї загиблої дочки. ОСОБА_4 добровільна надав ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 100000 гривень, з розрахунку по 50000 гривень на кожного потерпілого. Не заперечує, що ОСОБА_6 зазнав моральних страждань у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і готовий сплатити в рахунок погашення моральної шкоди додатково грошові кошти в сумі 35000 гривень, що загалом буде становити 85000 гривень.

Вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди на поховання потерпілої ОСОБА_7 в розмірі 25650 гривень не визнають, оскільки відшкодування витрат понесених на поховання проводить страховик (МТСБУ) за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП (страхового випадку) була забезпечена полісом серії АР №9769533 від 02.08.2021 року. страхової компанії ПАТ "Страхова група "ТАС" . Вважає, що дана вимога заявлена до неналежного відповідача.

Вимога щодо витрат понесених на лікування в Коростенській центральній лікарні в період часу з 17.02.2022 року по 08.03.2022 року на загальну суму 71999 гривень не підтверджена. Надані банківські виписки за вказаний період часу жодним чином не містять інформації про медичні препарати , а також не містять інформацію про те, що розрахунок проводився у аптеках чи інших медичних закладах. Починаючи з 09.03.2022 року оплата невідомих товарів проводилась в мережах АЗС, на яких медичні препарати не продаються, кафе, кальяних, тощо.

Таким чином позивач не тільки не довів того, які медичні препарати йому надавались під час лікування, а також не довів самого факту придбання медичних препаратів в медичних закладах.

Щодо вимог по судових витратах, зокрема на правову допомогу у розмірі 25000 гривень, то дані витрати зазначено орієнтовано, докази на їх підтвердження не надавалось.

З урахуванням наведеного просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 97649 гривень відмовити в повному обсязі, а також відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Вимоги в частині моральної шкоди задовольнити на суду 35000 гривень.

Проаналізувавши наведену позицію сторін в сукупності з наданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

В обґрунтування розміру позовних вимог в частині моральної шкоди, що оцінена в сумі 387000 гривень, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вказує на те, що після смерті ОСОБА_7 втратив своє кохання, оскільки був пов`язаний з нею спільним побутом та разом займались веденням бізнесу, пов`язаним з будівництвом дерев`яних будиночків в якому він виконував роль виконроба, втілював у життя ідеї ОСОБА_7 , тобто втратив роботу своєї мрії.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Доказів на підтвердження сімейних стосунків з потерпілою ОСОБА_7 . ОСОБА_6 до позовної заяви не подав.

Допитана в судовому засідання в статусі потерпілої ОСОБА_8 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_7 , не підтвердила факт сімейних відносин своєї дочки з ОСОБА_11 . Навпаки, зазначила, що ОСОБА_6 перебуває у офіційному шлюбі з іншою жінкою.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідно до положень ст.1168 ЦК України, не має.

З пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення слідує про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілим ОСОБА_6 з врахуванням втрат немайнового характеру, які останній особисто зазнав внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, що призвело до життєвих змін та потребувало додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

При цьому суд враховує, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено з необережності, останнім в добровільному порядку надавались потерпілому грошові кошти в розмірі 50000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

На підставі наведеного, з урахуванням тяжкості отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, та у зв`язку з цим глибину фізичних та душевних страждань останнього, життєвих змін, розмір часткового відшкодування шкоди обвинуваченим, виходячи з вимог розумності та справедливості для відшкодування заподіяного виду шкоди, суд оцінює розмір моральної шкоди в сумі 35000 гривень.

Докази на підтвердження майнової шкоди в розмірі 97649 гривень, в тому числі витрат на лікування в сумі 71999 гривень, не подано.

Додані до позовної заяви виписки з банку про рух коштів не підтверджують понесених на вказаний вид витрат.

Вивченням руху коштів по вказаним випискам неспроможне встановити, які медичні препарати призначались ОСОБА_6 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та дійсно придбавались останнім, тому суд вважає доводи сторони захисту, наведені у відзиві на позов, прийнятними, у зв`язку з чим підстави для стягнення вказаної суми витрат відсутні.

Вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з похованням потерпілої ОСОБА_7 в сумі 25650 гривень безпосередньо з ОСОБА_4 не ґрунтуються на Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_12 згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності серії АР №9769533 від 02.08.2021 року у разі настання страхового випадку забезпечена ПАТ "Страхова група "ТАС".

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здороваю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 27 Закону визначено шкоду, пов`язану із смертю потерпілого.

Так, стаття 27.4 передбачає, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року (справа №147/66/17 ), у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача.

Матеріали провадження не містять відомостей про наявність вимоги потерпілого ОСОБА_6 до страховика ПАТ "Страхова група "ТАС" з приводу відшкодування витрат, понесених на поховання ОСОБА_7 , тому він не позбавлений права звернутись із такою вимогою до страхової компанії чи суду цивільної юрисдикції в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України і ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення з ПАТ "Страхова група "ТАС" моральної шкоди в розмірі 13000 гривень суд враховує наступне.

Так, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону).

З позовної заяви слідує, що ОСОБА_6 не ставить питання про страхове відшкодування виплат за шкоду завдану здоров`ю, розрахунок шкоди заподіяної здоров`ю ним не проводився, доказів подання заяви про виплату страхового відшкодування суду не надано.

Згідно ст.26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З положень вказаної норми слідує, що моральна шкода відшкодовується в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не 5% від страхової суми, як розраховано ОСОБА_6 .

Ураховуючи наведене, оскільки питання про страхове відшкодування виплат за шкоду завдану здоров`ю ОСОБА_6 не вирішувалось, суд самостійно позбавлений можливості відповідно до положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахувати суму заподіяної моральної шкоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України).

На підтвердження понесених судових витрат, які зазначено в орієнтованій сумі 25000 гривень, доказів не подано, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, відповідно до ст.124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2022 року на автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2022 року на автомобіль марки Hyundai 130, д.н.з. НОМЕР_2 скасовано 25.10.2022 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженню не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопрушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 35000 гривень заподіяної моральної шкоди. В решті вимог до ОСОБА_4 та в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" відмовити.

Речові докази: автомобілі "Volkswagen Touareg", д.н.з. НОМЕР_1 та «HYUNDAI І30» д.н.з. НОМЕР_2 , повернути власникам;

- відеоінформацію з камер зовнішнього спостереження, поміщену на ДВД диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2022 року на автомобіль "Volkswagen Touareg", д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Арешт на автомобіль «HYUNDAI І30» д.н.з. НОМЕР_2 скасовано ухвалою суду від 25.10.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз ( транспортно-трасологічної, технічного стану транспортного засобу, обставин та механізму ДТП, комплексної фототехнічної та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди) в загальній сумі 6864 гривень 80 копійок, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: