Справа №505/1664/22
пр. №1-кп/505/369/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 р. Котовський міськрайсуд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

у відсутності потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Подільську, Одеської області кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №0000389 від 30.11.2016 р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кордишів Шумського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом, у військовому званні «лейтенант», на посадах: командира інженерного взводу механізованого батальйону НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та командира інженерно-саперного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , на даний час військовослужбовця в/ч НОМЕР_4 , учасника бойових дій,

- обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та обіймаючи посаду командира інженерно-технічного взводу інженерної роти НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_5 ), 28.11.2016 року близько о 04 год., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, знаходячись в приміщенні казарми 10 окремому мотопіхотному батальйоні НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади військова частина польова пошта НОМЕР_6 , (більш точне місце дислокації військової частини не вказано у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану), діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам служби та у порушення встановленого порядку здійснення військовими командирами (начальниками) своїх функції та вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 28-34, 49, 50, 58, 59, 295 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, являючись військовою службовою особою, перевищуючи владу та службові повноваження, будучи обуреним неналежним виконанням обов`язків військової служби військовослужбовцем добового наряду солдатом ОСОБА_5 , використовуючи це як привід для застосування насильства, прагнучи продемонструвати свою владу та перевагу над ним та з метою провчити солдата ОСОБА_5 , застосував до нього як підлеглого насильство, завдавши останньому в спальном) приміщенні казарми один сильний удар відкритою долонею правої руки по голові в область лівого вуха, від якого останній втратив рівновагу та вперся руками на своє ліжко. Потім знаходячись в кімнаті для вмивання, наніс два удари відкритою долонею правої та лівої рук по голові в область правого вуха та потилиці, після чого схопив солдата ОСОБА_5 за верхній одяг в області лівого плеча та різким рухом правої руки, використовуючи фізичну силу, відштовхнув від себе солдата ОСОБА_5 , в результаті чого останній впав на підлогу та вдарився головою (потилицею) об радіатор для опалення приміщення. Відразу ж після цього, наніс не менше восьми ударів правою та лівою ногами, взутими у черевики з високим берцем, серед яких, три удари в область паху по статевих органах, два удари в живіт та три удари по голові в область потилиці, лівого ока, правого вуха, чим заподіяв ОСОБА_5 фізичний біль, страждання та легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді командира інженерно-саперного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , у військовому званні «лейтенант», в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127- 139 Статут) внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, о 08 год. 00 хв. 24.02.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_7 (нова назва - військова частина НОМЕР_3 ) більш точне місце дислокації військової частини не вказано у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, та по 08 год. 00 хв. 14.04.2017 року, тобто до моменту добровільного з`явлення до місця служби, ухилявся від проходження військової служби, обов`язків військової служби не виконував, проводивши службовий час на власний розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 407 КК України. Показав суду, що він був військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходив військову службу і обіймав посаду командира інженерно-технічного взводу інженерної роти НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади військова частина польова пошта НОМЕР_5 . 28 листопада 2016 року вночі біля 04 годин в умовах особливого періоду він знаходився в приміщенні казарми в/ч НОМЕР_6 , так як заступив в наряд черговим. Побачив, що солдат ОСОБА_5 , який також був в наряді днювальним, відсутній на своєму місці несення служби, оскільки спав. Він щоб провчити солдата ОСОБА_5 застосував до нього, як до підлеглого насильство, завдавши йому в спальному приміщенні казарми два удари долонею в область обличчя. Після чого, знаходячись в кімнаті для вмивання, він також наніс лежачому на підлозі солдату ОСОБА_5 біля 8 ударів ногами взутими у черевики з високим берцем в область живота, паха та голови, спричинивши йому тілесні ушкодження і біль. Вранці о 6 годині він попросив пробачення у солдата, а потім солдат ОСОБА_5 відправився в госпіталь. Каючись у скоєному він надав матеріальну допомогу на лікування солдату та спілкувався з ним по телефону і ОСОБА_5 йому сказав, що претензій до нього не має. Після скоєного його перевели в іншу бригаду. Крім того, обвинувачений показав, що раніше до військової служби він проживав з дідом і бабою, та вони його виховували, оскільки батьки працювали за кордоном. В 2017 р. рідні йому повідомили, що у бабусі онкозахворювання і вона знаходиться в лікарні. В кінці лютого 2017 р. він не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини, та ухилився від проходження військової служби і поїхав додому та був звільнений з військової служби. Лише 14.04.2017 р. він добровільно з`явився в прокуратуру м. Одеси із зізнанням, у скоєному кається і бажає захищати Україну, а тому з 17.02.2023 року він був мобілізований і проходить службу у в/ч НОМЕР_4 . Крім того, ОСОБА_6 показав суду, що він закінчив вищий військовий заклад та є офіцером і є учасником бойових дій, просить не позбавляти волі і дати можливість йому захищати Україну від агресора.

Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява, яка зареєстрована в канцелярії суду за №1275 від 03.02.2023 року, в якій він вказує, що є потерпілим по вищевказаному кримінальному провадженню та не має претензій матеріального та іншого характеру до ОСОБА_4 , просить суд провести судовий розгляд без його участі, претензій будь якого характеру до обвинуваченого не має. Підтримує покази надані на досудовому розслідуванні та при визначенні покарання відносно ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.

Покази ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Прокурор та обвинувачений в судовому засіданні вважали за можливе розглянути зазначене кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В зв`язку з повним визнанням ОСОБА_4 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 426-1 і ч. 4 ст. 407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Оцінивши в сукупності надані по кримінальному провадженню докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні зазначених судом діянь, і суд його умисні дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та за ч. 4 ст. 426-1 КК України, а саме застосування військовою службовою особою насильства, щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З урахуванням викладених обставин суд вирішив за недоцільне дослідження інших доказів у провадженні.

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу ОСОБА_4 - позитивно характеризується за місцем проживання та несення служби, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням, а також він є учасником бойових дій, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України суд в діях останнього не вбачає.

Вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів ОСОБА_4 , є винятковими обставинами і дають можливість суду застосувати ст. 69 КК України, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої санкціями ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 407 КК України та відповідно ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців.

Виходячи із загальних принципів призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням обставин справи, а також думки прокурора, обвинуваченого, щодо покарання і його виду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 69 та згідно ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із суми грошового забезпечення в доход держави, вважаючи, що таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим й достатнім для його виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового слідства не обирався.

Речові доказів та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 426-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 58 КК України замість 2 (двох) років позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Котовський міськрайсуд, Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_7