ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/813/23 Справа № 242/4285/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
23.01.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
в с т а н о в и л а :
Із ухвалою суду першої інстанції не погодився захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:
- вважає, що судом не об`єктивно досліджено підстави (ризики) по справі та не достатньо враховані всі обставин, які надають можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід;
- вважає, що є достатні підстави застосувати до обвинуваченого запобіжний захід із використанням електронного засобу контролю, або домашнього арешту в м. Дніпро, на шо співвласниця квартири по АДРЕСА_1 надала згоду;
- зазначає, що ризики, на які у своєму клопотання послався прокурор, не підтверджені доказами, обвинувачений ніколи не переховувався від органу досудового розслідування та суду, за рішенням суду може здати паспорт громадянина Грузії на зберігання до поліції, ризик переховування обвинуваченого через імовірність застосування тяжкого покарання є лише припущенням прокурора та не підтверджений доказами;
- вважає, що ризик впливу обвинуваченим на свідків є також припущенням, оскільки всі свідки у кримінальному провадженні залегендовані, та дані про їх особи приховані, а висновки експертиз вже долучені до матеріалів кримінального провадження;
- вважає, що попередня судимість не є визначальною у існуванні ризику вчинення інших злочинів з боку обвинуваченого, оскільки є загальним твердженням, без обґрунтування фактами про наміри протиправної поведінки;
- вважає, що перебування обвинуваченого під вартою в умовах воєнного стану викликаного збройною агресією РФ проти України є проявом нелюдських умов перебування затриманої особу в умовах слідчого ізолятор та знущанням над обвинуваченим, оскільки рідні обвинуваченого очікували його додому ще влітку після відбування покарання з 2013року, та через агресію РФ та перебування обвинуваченого під вартою не можуть його підтримати, бо живуть у Грузії та обмежені у спілкуванні;
- вказує, що обвинувачений має родину, одружений, має малолітню доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку за місцем ув`язнення з приводу раніше перенесеного захворювання на туберкульоз;
- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .
Про дату час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, прокурор подав до суду апеляційної інстанції письмову заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, захисник подав аналогічну заяву, погоджену із обвинуваченим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, а саме умисних діях, що виразилися в участі у злочинному зібранні (сходці) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для координації злочинної діяльності, розподілу доходів, одержаних злочинним шляхом та сфер злочинного впливу, у тому числі з використанням засобів зв`язку.
Також встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати. При цьому судом було враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та імовірна тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, яке у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Також суд прийняв до уваги, що обвинувачений є громадянином Грузії та має зареєстроване місце проживання у цій країні, а відомостей про постійне місце проживання на території України матеріали справи не містять.
Також, на думку суду, ризик незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні не зменшився, оскільки жодного доказу у справі судом ще не досліджено.
Крім того, на думку суду, ризик вчинення іншого злочину продовжує існувати, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення як особа, яка користується злочинним авторитетом в місцях позбавлення волі.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд дотримався вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дослідив дані про особу обвинуваченого, його вік, те що він є раніше судимою особою, до затримання не працював, перебуває в зареєстрованому шлюбі та має на утриманні дитину, відомості про стан його здоров`я.
Крім того, суд дослідив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, а саме домашнього арешту, та зазначив, що не всі співвласники імовірного місця проживання обвинуваченого надали на це згоду, що унеможливлює прийняття відповідного рішення, та вважав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого на час розгляду кримінального провадження, та відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України вважав за можливе визначити обвинуваченому суму застави, та визначив її у розмірі, який передбачений КПК України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 177, 183 КПК України, а також правовими позиціями, висловленими у рішенні ЄСПЛ, зокрема «Ілійков проти Болгарії»
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду про продовження запобіжного захолоду щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі визнання його винуватості, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, він є раніше судимою особою, злочин вчинив у період відбування покарання за попереднім вироком, що у сукупності із наведеним вище є підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.
Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що судом не об`єктивно досліджено підстави (ризики) по справі та не достатньо враховані всі обставин, які надають можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, є неспроможними.
З підстав наведених вище також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника, що є достатні підстави застосувати до обвинуваченого запобіжний захід із використанням електронного засобу контролю, або домашнього арешту в м. Дніпро, на що співвласниця квартири по АДРЕСА_1 надала згоду.
Доводи апеляційної скарги захисника, що ризики, на які у своєму клопотанні послався прокурор, не підтверджені доказами, обвинувачений ніколи не переховувався від органу досудового розслідування та суду, паспорт громадянина Грузії за рішенням суду може здати на зберігання до поліції, ризик переховування обвинуваченого через імовірність застосування тяжкого покарання є лише припущенням прокурора та не підтверджений доказами, є безпідставними з наступного.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, суд у рішенні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою врахував сукупність всіх обставин і чинників, які дали підстави вважати про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника, що ризик впливу обвинуваченим на свідків є також припущенням прокурора, оскільки всі свідки у кримінальному провадженні залегендовані, та дані про їх особи приховані, а висновки експертиз вже долучені до матеріалів кримінального провадження є неспроможними, та суд надав щодо вказаного ризику змістовне обґрунтування, а саме що жодного доказу у справі судом ще не досліджено.
Доводи апеляційної скарги захисника, що попередня судимість обвинуваченого не є визначальною у існуванні ризику вчинення інших злочинів з боку обвинуваченого, оскільки є загальним твердженням, без обґрунтування фактами про наміри протиправної поведінки є необґрунтованими, оскільки новий злочин обвинуваченим вчинено саме під час відбування покарання за попереднім вироком, а отже існують обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений не позбувся злочинної самосвідомості, та наведений ризик продовжує існувати.
Доводи апеляційної скарги захисника, що перебування обвинуваченого під вартою в умовах воєнного стану викликаного збройною агресією РФ проти України є проявом нелюдських умов перебування затриманої особу в умовах слідчого ізолятор та знущанням над обвинуваченим, оскільки рідні обвинуваченого очікували його додому ще влітку після відбування покарання з 2013року, та через агресію РФ та перебування обвинуваченого під вартою не можуть його підтримати, бо живуть у Грузії та обмежені у спілкуванні є неспроможними, оскільки обвинувачений перебуває під вартою в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законом України.
Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має родину, одружений, має малолітню доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку за місцем ув`язнення з приводу раніше перенесеного захворювання на туберкульоз є обставинами, які певним чином характеризують обвинуваченого, проте не скасовують ризиків, які стали підставою для продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника з проханням про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, є необґрунтованими, за таких підстав.
Суд першої інстанції всебічно та об`єктивно перевірив можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, врахував усі чинники, та не знайшов законних підстав для обрання такого виду запобіжного заходу. Суд апеляційної інстанції погоджується із таким рішенням, та вважає його законним та обґрунтованим.
Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судом рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.
Оскаржуване рішення не є остаточним, а є засобом забезпечення у кримінальному провадженні виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для його зміни на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а тому доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали, та постановлення нової ухвали, якою обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

23 січня 2023 року м.Кривий Ріг