Справа № 206/1798/22
Провадження № 1-кп/206/137/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро у залі судових засідань клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження № 0000003, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-
ВСТАНОВИВ:
30.06.2022 до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , в якому прокурор просить кримінальне провадження № 0000003, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, закрити на підставі ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000003 від 04.02.2015 розпочате за фактом того, що канцелярії Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшло звернення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо підроблення її підпису в акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та закріплення її межовими знаками. 23.02.2015 у якості потерпілого було допитано ОСОБА_5 та повідомила, що по сусідству з нею по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 придбали житловий будинок, приватизацією земельної ділянки займалась на підставі довіреності ОСОБА_8 , яка повідомила, що забір потерпілої поставлено не правильно й потрібно його нам перенести а також, що їх будинок стоїть на межі земельної ділянки згідно документів. З КП «ДМБТІ» приїхав провідний інженер та намагався зробити заміри ділянки потерпілої та її сусідів, але сусід ОСОБА_9 вийшов за двір та повідомив інженеру, що відмовляється надавати будь-які документи та впускати в двір для проведення замірів. До матеріалів кримінального провадження було долучена копію свідоцтва про права на власності на нерухоме майно, акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення її межовими знаками, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішення №611, Акт від 24.06.1975р, схема розподілу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на два самостійних, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_6 , протокол засідання комісії з питань земельних спорів від 21.11.2014. 03.06.2015 року було направлено клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів. 24.06.2015 року було складено протокол тимчасового доступу до речей та документів в ході якого було отримано технічну документацію із землеустрою, що належить ОСОБА_6 26.07.2015 будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила, що при переоформленні будинку та складенню акту встановлення її межовими знаками. Щодо підпису акту нічого пояснити не змогла так як знаходилась в момент підписання акту у Вінницькій області. 27.02.2015 будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила, що на момент приватизації були присутні сусіди ОСОБА_11 з буд. АДРЕСА_2 та ОСОБА_12 сусідка зі сторони огороду по АДРЕСА_3 , які ставили свій підпис на документах та сестра ОСОБА_6 , яка оформила на своє ім`я земельну ділянку, яка також на той час підписувала документи. 03.03.2015 року у якості свідка був допитаний ОСОБА_13 .. 05.03.2015 було висунуто постанову про отримання зразків для експертизи.17.03.2015 року у якості свідка було допитано ОСОБА_14 , яка повідомила, що допомагала ОСОБА_6 переоформити будинок. Так, вона звернулась до ПП « ОСОБА_15 », який повідомив, які документи необхідно зібрати, що вона і зробила у тому числі зібрала підписи сусідів та узгодила акт, окрім сусідки ОСОБА_16 , на що ОСОБА_17 повідомив, що її підпис їм не потрібен, окрім акту ніяких документів йому не надавалось. 22.09.2015 року було висунуто постанову про відібрання зразків почерку та підпису для проведення експертизи у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 02.12.2015 року було висунуто постанову про відібрання зразків почерку та підпису для проведення експертизи у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 22.12.2015 року було складено протокол отримання зразків для експертизи. 07.07.2016 року було складено та направлено постанову про призначення почеркознавчої експертизи.16.08.2016 було отримано висновок експерту згідно якого, підпис та рукописний текст в графі «Суміжний землекористувачі: АН 371210 АДРЕСА_4 ОСОБА_16 » в «Акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення її медовими знаками» від 20 жовтня 2012 року виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.; Підпис в графі «представник суміжних землекористувачів: 3 Від Г до А АН 371210 … ОСОБА_16 » в «Додатку до акту встановлення та узгодження меж землекористування» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою; Підпис в графі «Користувачі суміжних землекористувачів: АДРЕСА_5 ОСОБА_16 » в «Акті прийому-передачі межових знаків на землезберігання» від 20.10.2012 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Таким чином, під час досудового розслідування даного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) заходів, однак встановити особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не надалось можливим. Таким чином, під час досудового розслідування даного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) дій, однак встановити осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, а саме самовільно зайняли земельну ділянку, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, не надалось можливим. Враховуючи викладене, прокурор звернувся до суду із вказаним клопотанням, яке просив задовольнити та винести ухвалу про Закриття кримінального провадження №0000003 від 04.02.2015, за ч.1 ст.197-1 КК України, оскільки не встановлено осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за даний злочин.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження підтримав та просив його задовольнити з підстав, які в ньому викладені.
Захисник потерпілої, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на обставини зазначені в запереченні. В обґрунтування заперечень останній зазначив, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено поверхнево, не в повному обсязі, в ході досудового розслідування не проведено жодних необхідних слідчий (розшукових) дій, направлених на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зокрема, стороною обвинувачення не було вчинено всіх необхідних дій для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення відносно потерпілої, та вручення такій особі повідомлення про підозру. Яскравим прикладом такої поверхневості досудового розслідування є зазначення в клопотанні прокурора відомостей, що кримінальне провадження відкрито щодо правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що не відповідає дійсності. Так, до клопотання прокурора долучено витяг з ЄРДР, відповідно до якого правовою кваліфікацією правопорушення зазначено ч. 1 ст. 190 КК України, а не ч. 1 ст. 197-1 КК України, будь-які відомості про зміну кваліфікації у такому витягу відсутні. Аналогічно у самому клопотанні не зазначається коли та на якій підставі було здійснено зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо така зміна дійсно мала місце. Отже, прокурором не надано інформації, що правова кваліфікація кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні змінювалася. Слід зауважити, що в заяві ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення було викладено повідомлення саме про підробку її підпису в акті встановлення меж земельної ділянки, а не просто зайняття її земельної ділянки, оскільки таке відбулося саме внаслідок обману. Згідно з ч. 1 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років. Таким чином, при внесенні відомостей до ЄРДР було правильно визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Прокурор у своєму клопотанні зазначає (орфографія та пунктуація збережені): «16.08.2016 р. було отримано висновок експерту згідно якого підпис та рукописний текст в графі «Суміжний землекористувачі: AH 371210 АДРЕСА_4 ОСОБА_16 » в «Акті встановлення існуючих зовнішню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення її медовими знаками» від 20 жовтня 2012 року виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.; Підпис в графі «представник суміжних землекористувачів: З Від Г до А AH 371210 … ОСОБА_16 » в «Додатку до акту встановлення та узгодження меж землекористування» виконаний не ОСОБА_5 а іншою особою; Підпис в графі «Користувачі суміжних землекористувачів: АДРЕСА_5 ОСОБА_16 » в «Акті прийому-передачі межових знаків на землезберігання» від 20.10.2012 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, Таким чином, під час досудового розслідування даного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) заходів, однак встановити особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не надалось можливим. Таким чином, під час досудового розслідування даного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) дій, однак встановити осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, а саме самовільно зайняли земельну ділянку, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, не надалось можливим.» Слід зауважити, що потерпілій невідомо, чи такий текст як « ОСОБА_16 », ініціали « ОСОБА_21 » (правильно « ОСОБА_22 »), прізвище « ОСОБА_23 » (правильно « ОСОБА_24 »), «медовими знаками», «користувачі суміжних землекористувачів» був зазначений експертом і прокурор його лише цитував, чи сам прокурор зазначив інформацію саме таким чином (прокурор не зазначає, що ним лише цитується текст висновку експерта, а такий висновок експерта не приєднано до клопотання). Однак, все ж таки, відповідно до клопотання прокурора, на підставі проведеного експертного дослідження стороною обвинувачення було встановлено, що підписи у відповідних документах належали не потерпілій ОСОБА_5 , а іншій особі. Проте, після отримання висновку експерта 16.08.2016 стороною обвинувачення не було вчинено жодних слідчих дій. Всі перелічені в клопотанні слідчі дії вчинялися до цієї дати. Тобто жодного допиту (одночасного допиту) осіб, що зазначені у документах про межі суміжних земельних ділянок стороною обвинувачення проведено не було. Не було відібрано і зразків почерку таких осіб та їх направлення експерту для перевірки відповідності їх підпису з підписами, що зазначені у документах про межі суміжних земельних ділянок. Зокрема, прокурор зазначає, що: «22.09.2015 року було висунуто постанову про відібрання зразків почерку та підпису для проведення експертизи у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 » 02.12.2015 року було висунуто постанову про відібрання зразків почерку та підпису для проведення експертизи у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 22.12.2015 року було складено протокол отримання зразків для експертизи. 07.07.2016 року було складено та направлено постанову про призначення почеркознавчої експертизи». Захисник зазначає, що слід звернути увагу, що прокурор чітко два рази зазначає конкретний перелік осіб в яких необхідно було відібрати зразки. Однак, при цьому, прокурор не зазначає жодного переліку осіб, в яких врешті-решт були відібрані зразки почерку під протокол від 22.12.2015. З цього можна зробити висновок, що особи, відносно яких було прийнято постанови про відібрання почерку, не надали зразків свого почерку. Можливо, саме цим можна пояснити (але не виправдати) значну затримку в часі (майже 8 місяців) між датою відібрання зразків почерку 22.12.2015 р., та датою складання та направлення постанови про призначенні почеркознавчої експертизи 07.07.2016 р.. Також, саме цим можна пояснити, чому постанова про відібрання зразків почерку та підпису приймалася двічі 22.09.2015 та 02.12.2015. На думку захисника-адвоката, сторона обвинувачення просто не спромоглася отримати зразки почерку всіх осіб, про необхідність відібрання зразків почерку яких дійшла сама сторона обвинувачення в ході проведення досудового розслідування. При цьому, стороною обвинувачення не здійснювався привід вказаних осіб, з відповідним клопотанням до слідчого судді слідчий (дізнавач) та прокурор не зверталися. В будь-якому разі, відповідно до зазначеної прокурором інформації, перед експертом не ставилися питання щодо відповідності почерку ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 з підписом в графі для ОСОБА_5 , оскільки експерт не надає жодних висновків на підтвердження чи спростування такої відповідності. Більше того, стороною обвинувачення взагалі не було проведено допиту ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , почерк яких сторона обвинувачення вважала за необхідне відібрати. Не було допитано також і інший з «сусідів ОСОБА_11 » (відповідно до показань ОСОБА_10 були присутні саме «сусіди ОСОБА_11 »), а також чоловіка ОСОБА_6 ОСОБА_7 . В той же час, виникає питання щодо того, чому сторона обвинувачення не вважала за необхідне отримати зразки почерку та підпису ОСОБА_10 (є сестрою власниці суміжної земельної ділянки, ОСОБА_6 , що за власними показаннями була присутня під час приватизації), ОСОБА_14 (за власними показаннями допомагала ОСОБА_6 переоформлювати будинок, саме вона звернулася до ПП « ОСОБА_15 » та збирала підписи сусідів) та чоловіка ОСОБА_6 ОСОБА_7 . З вищевказаного взагалі вбачається, що допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 є особами зацікавленими у приховання кримінального правопорушення, у зв`язку з чим їх показання необхідно детально перевірити. Зокрема, ОСОБА_6 зазначає, що нібито «при переоформленні будинку» вона взагалі знаходилася у Вінницькій області. Проте допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_14 не спростовують та не підтверджують цю інформацію. Стороною обвинувачення взагалі не було проведено перевірку місцезнаходження ОСОБА_6 на час здійснення кримінального правопорушення, не витребувано в останньої документів на підтвердження її показань. Не проводився також і огляд суміжних земельних ділянок, оцінки шкоди, завданої внаслідок побудови огорожі («забір», як зазначено в клопотанні прокурора) та інших можливих об`єктів на ділянці потерпілої з метою встановлення об`єктивної сторони кримінального правопорушення, не було перевірено власників (співвласників) та/або користувачів суміжних земельних ділянок (в тому числі для наступного допиту таких), не було здійснено перевірки можливих випадків порушень законодавства в діяльності землевпорядника ОСОБА_15 тощо. На думку захисника-адвоката, клопотання прокурора не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на цей час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 р. /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/). На думку захисника, за таких обставин, досудове розслідування не може вважатися повним, а закриття кримінального провадження буде суперечити зазначеним вище завданням та засадам кримінального провадження.

Заслухавши доводи прокурора, захисника потерпілої, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000003, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015, суд дійшов висновків, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015 за № 0000003, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_5 , у якій вона повідомила про підроблення підпису в акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та закріплення її межовими знаками.
Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, на який посилається прокурор, звертаючись з клопотанням про закриття кримінального провадження до суду, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.
Тобто, за змістом вказаної норми, з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, може бути закрито кримінальне провадження лише у тому разі коли буде встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено, але з моменту його вчинення спливли строки притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, а під час проведення досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, тому суд вправі констатувати факт не встановлення органом досудового розслідування особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, лише після з`ясування питання про виконання органом досудового розслідування усіх необхідних дій для всебічного, повного та об`єктивного розслідування.
У ч. 4 ст. 284 КПК України вказано, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до положень статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Разом із тим, при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні зазначені вимоги процесуального закону щодо повного та об`єктивного досудового розслідування слідчим та прокурором не виконані.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Крім того, у ч. 5 ст. 38 КПК України вказано, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Отже, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається саме на сторону обвинувачення, а не на потерпілу.
Вказані обставини свідчать, що доводи прокурора про те, що у ході досудового розслідування було проведено всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню, проте не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості конкретної особи причетної до скоєння вказаного кримінального правопорушення, та вичерпані всі можливості отримати нові докази, є такими що не відповідають дійсності, оскільки у ході досудового розслідування фактичного не здійснено жодної слідчої дії.
Слід також зазначити, що звертаюсь до суду з вказаним клопотанням, прокурор також не здійснив жодної дії для встановлення обставин, які підлягають встановленню у ході досудового розслідування.
Крім того, клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не містить аналізу матеріалів та доказів, які би свідчили про те, що кримінальне правопорушення мало місце і що наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що виключає можливість закриття судом кримінального провадження з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки стороною обвинувачення не виконано належних дій для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а відтак відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Суд приймає до уваги, доводи захисника потерпілої, щодо того, що прокурором в клопотанні зазначено, що кримінальне провадження відкрито щодо правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що не відповідає дійсності, оскільки до клопотання прокурора долучено витяг з ЄРДР, відповідно до якого правовою кваліфікацією правопорушення зазначено ч. 1 ст. 190 КК України, а не ч. 1 ст. 197-1 КК України, будь-які відомості про зміну кваліфікації у такому витягу відсутні. Також, суд звертає увагу суду, що прокурором навіть не встановлено правильність написання прізвища потерпілої у процесуальних документах.
Разом з тим, суд звертає увагу прокурора на те, що відповідно до ч. 8 ст. 615 КПК України у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.
Викладені вище обставини виключають можливість закриття судом кримінального провадження з підстав не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки стороною обвинувачення не проведено достатніх слідчо-розшукових дій для встановлення особи.
Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а матеріали кримінального провадження №0000003 від 04.02.2015 слід повернути прокурору для організації проведення досудового розслідування.
Керуючись ст.ст.2,8,9,25,38,49,91-93, 284,294КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження № 0000003, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1