КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2045/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала

Іменем України

01 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому на праві власності;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 встановлено рахувати з 11.08.2016 року, тобто з моменту його затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11.08.2016 року до 04.02.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вирок законної сили залишено у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 90 129 грн. 80коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 100 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 30 419 грн. 31 коп. у відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 27.06.2016 року близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі таксі марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , поблизу будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_14 , маючи прямий умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи предмет, схожий на ніж, наніс два удари в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_14 , від яких останній помер.
Відповідно до висновку експерта № 100 від 16.09.2016 року причину смерті ОСОБА_14 встановити не мається можливим через різко виражені гнильні зміни; враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, слід рахувати, що смерть гр. ОСОБА_14 настала в межах 1-2 місяців до моменту розтину трупа в морзі; у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крайового перелому 3-го ребра зліва, що утворився від дії гострого предмету, який має гострий кінець та ріжучий край, має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я; колото-різаних поранень (2-х) передньої грудної стінки справа та зліва, що утворились від проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух, з не вираженими ребрами. Максимальна ширина клинка по всій довжині занурення в тіло складає 22 мм та 9 мм., визначити ступінь тяжкості даних поранень не представляється можливим через не встановлення причини смерті.
Крім того, ОСОБА_10 27.06.2016 близько 12 год. 00 хв., маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в автомобілі марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, належного ОСОБА_13 , поблизу будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, сів за водійське сидіння та за допомогою ключа запалення, який знаходився в замку запалення, привів двигун до роботи, увімкнувши першу передачу перемикання швидкостей рушив з місця, тим самим незаконно заволодів належним ОСОБА_13 автомобілем марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, вартістю згідно висновку експерта №19/111/12-783 від 30.12.2016 року 87910 грн. 50 коп., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 значної матеріальної шкоди на суму 87910 грн. 50 коп.
Крім того, ОСОБА_10 , 27.06.2016 близько 12 год. 30 хв., маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по трасі Калинівка-Бишів, поблизу с. Калинівка Макарівського району Київської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з салону автомобіля мобільний телефон марки «Nokia C3» IMEI НОМЕР_2 , вартістю згідно висновку експерта №800тв від 05.01.2017 року 340 грн. 00 коп., та з чоловічої барсетки грошові кошти у сумі 1500 грн., які належали ОСОБА_14 ..
Після чого, ОСОБА_10 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 1840 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, за ч. 2 ст. 289 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому на праві приватної власності, за ч. 1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому на праві приватної власності. Зарахувати ОСОБА_10 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11.08.2016 до дня набрання вироком суду законної сили. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 50, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України, при призначенні ОСОБА_10 покарання судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Апелянт стверджує, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_10 своєї вини у вчинених злочинах не визнав, навіть частково, відповідно не розкаявся, вибачення у потерпілої не попросив, завдану внаслідок його протиправних дій шкоду не відшкодував. Протягом всього досудового слідства та судового розгляду, навіть під тиском доказів, своїми показаннями постійно намагався ввести слідство в оману, і таким чином уникнути відповідальності за скоєне. На момент вчинення злочинів ОСОБА_10 офіційно не працював, іншою суспільно-корисною працею (діяльністю) не займався. Відсутність доходів, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, фактично і стало причиною вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Також прокурор зазначає, що статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, проте, на переконання сторони обвинувачення, зазначене вище вказує на небажання ОСОБА_10 виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що обвинувачений усвідомлював протиправність та суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушив закон про кримінальну відповідальність.
Крім цього апелянт зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (згідно змін, внесених відповідно із Законами №838-УІП від 26.11.2015) зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення, зокрема, включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Прокурор вказує на те, що згідно вироку суду строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 11.08.2016, тобто з моменту його затримання. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11.08.2016 до 04.02.2019року. Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
На переконання сторони обвинувачення, з викладеного вбачається, що судом при визначенні періоду попереднього ув`язнення ОСОБА_10 для зарахування в строк відбування покарання, положень ст. 72 КК України не дотримано. Суд необґрунтовано визначив цей період з 11.08.2016 до 04.02.2019, тоді як попереднім ув`язненням ОСОБА_10 є період його затримання та тримання під вартою з 11.08.2016 по день набрання вироком суду законної сили.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 закрити. Звільнити ОСОБА_10 з під варти в залі суду. У задоволенні цивільного позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що в судовому засіданні 07.02.2018 року стороною захисту було заявлено клопотання про виклик і допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , яка допитувалась на досудовому слідстві і її прізвище є в реєстрі матеріалів кримінального провадження, оскільки показання свідка ОСОБА_15 є важливими для захисту, мають істотне значення у даній справі так як свідку відомі обставини які в свою чергу підтверджують показання свідка ОСОБА_16 і спростовують пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення, проте суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик свідка ОСОБА_15 , вважаючи дане клопотання необгрунтованим.
Також сторона захисту зазначає, що в судове засідання не з`являлись і прокурором не була забезпечена присутність свідків обвинувачення ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , на допиті яких наполягав сам прокурор.
Адвокат ОСОБА_11 вказує на те, що свідок ОСОБА_19 саме та особа якій начебто подарували автомобіль «Daewoo Nubira» в якому можливо було вчинено вбивство потерпілого ОСОБА_14 , а свідок ОСОБА_18 взагалі є ключовою особою в даному кримінальному провадженні на якого посилається свідок ОСОБА_20 як на особу яка йому 27 червня 2016 року зателефонувала і повідомила про місце знаходження автомобіля «Daewoo Nubira», обвинувачений ОСОБА_10 який вважає що саме ОСОБА_18 може бути причетний до вчинення злочинів і свідок ОСОБА_21 який фактично підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо ОСОБА_18 .
Захисник зазначає, що 07 лютого 2018 року суд не дозволив прокурору заявити клопотання про виклик і допит інших свідків сторони обвинувачення доки не будуть допитані свідки про допит яких прокурор заявляв клопотання раніше йдеться саме про свідків ОСОБА_22 і Цегельника, а в подальшому до цього клопотання ніхто не повертався.
Адвокат ОСОБА_11 вказує на те, що судом першої інстанції було допитано свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , проте жоден із свідків не вказав на причетність будь яким чином обвинуваченого ОСОБА_10 у вбивстві, або заволодінні транспортним засобом, або крадіжці. Між тим суд у вироку зазначає, що показаннями свідків підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_10 , а відтак, на думку сторони захисту, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення на підстав п.2 ч.1 ст.409 КПК України.
Крім цього захисник зазначає, що в матеріалах судового провадження знаходиться заяви громадянина ОСОБА_28 про те, що він не заперечує проти огляду кімнати АДРЕСА_4 , протокол огляду місця події та ілюстрована таблиця до нього від 11.08.2016 року, під час проведення якого в кім. АДРЕСА_4 та постанова про визнання вилучених речей речовими доказами, проте ні прокурор ні слідчі, з погодженим з прокурором клопотанням на обшук до суду не звертались, ухвали суду про дозвіл на обшук не має, а відтак, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.
На переконання сторони захисту, суд першої інстанції зобов`язаний відповідно до ч.2 ст. 87 КПК України, визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
На думку захисника, слідчий експеримент враховуючи відсутність безперервної відео зйомки, також викликають сумніви, оскільки він розпочався о 13 год. 26 хв., закінчився о 18 год. 07 хв. Самі слідчі дії тривали лише 1 год. 4 хв.
Адвокат ОСОБА_11 стверджує, що обвинувачений не визнає даний слідчий експеримент та зазначає, що в силу певних обставин вимушений був надати такі покази.
Крім цього захисник зазначає, що в матеріалах справи міститься висновок експерта №320/10 від 13.12.2016 року, в якому зазначено, що тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_14 могли утворитися за механізмом та за обставин, що вказує підозрюваний ОСОБА_10 при проведені слідчого експерименту.
Разом з тим, сторона захисту вказує на те, що згідно Інструкція про проведення судово-медичної експертизи №6 від 17.01.95 року Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 p. за №254/790 до компетенції судово-медичної експертизи належить: експертиза трупів у випадках насильницької смерті; експертиза трупів при підозрі застосування насилля або з інших обставин, що обумовлюють необхідність такої експертизи; експертиза потерпілих, обвинувачених та інших осіб; експертиза речових доказів; експертиза за матеріалами кримінальних та цивільних справ, проте визначення механізму не входить до компетенції судово-медичного експерта. Відтак, на переконання захисника, висновок експерта №320/10 від 13.12.2016 року, не може бути доказом винуватості ОСОБА_10 .

На думку адвоката ОСОБА_11 , для визначення імовірності отримання тілесних ушкоджень, їх тяжкості відповідно до обставин і за механізмом нанесення тілесних ушкоджень, потрібно призначати ОСОБА_29 експертизу із залученням експерта криміналіста, для встановлення за яких обставин і за яким механізмом можливо були нанесені тілесні ушкодження і судово-медичного експерта для визначення тяжкості тілесних ушкоджень.
Крім цього, захисник зазначає, що слідчий експеримент не підтверджуються жодними доказами, таким чином сам по собі слідчий експеримент не може бути доказом винуватості ОСОБА_30 .

Потерпіла ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась, повідомивши в телефонограмі що не бажає приймати участь під час апеляційного розгляду. Приймаючи до уваги вищенаведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши за клопотанням захисника наявній у провадженні письмові докази та допитавши свідків, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди, тобто у чиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 , свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав що 27.06.2016 вранці близько 11 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання викликав ОСОБА_18 таксі із свого мобільного телефону, вставивши сім карту у свій телефон. Потім пішов у душ. Коли повернувся ОСОБА_18 не було, останній забрав його мобільний телефон. Після цього, він поїхав на вокзал приблизно о 12 год., потім з ОСОБА_16 та сином гуляли по м. Києву і до місця проживання в гуртожитку повернувся близько 17 год. Через 2-3 год. прийшов ОСОБА_18 , який повернув йому мобільний телефон, поговорили на підвищених тонах. 28.06.2016 року в рахунок боргу дав йому мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, який він продав ОСОБА_26 .

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 , також заперечував свою вину у пред`явленому обвинувачені та надав аналогічні показання, вказавши, що по діям, які були вчинені ОСОБА_18 він припускає, що це зробив ОСОБА_18 .
Разом з тим, за результатами судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що показання обвинуваченого є неправдивими та вмотивовано не прийняв їх до уваги, розцінивши таку позицію, як спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення та бажанням уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такі показання обвинуваченого спростовуються сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.
Зокрема, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.2 ст. 289, ч.1 ст.185 КК України підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_13 дружини ОСОБА_14 , яка показала, що чоловік працював таксистом. 27 червня 2016 року близько 11 год. вона йому зателефонувала, на що чоловік повідомив, що їде на замовлення в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. Після цього, протягом години намагалась додзвонитись, проте телефон був вимкнений. Тоді зателефонувала директору служби таксі, в якій працював її чоловік, і вони разом поїхали на місце останнього замовлення загиблого. Виявили, що її чоловік разом з автомобілем відсутні, через три години пошуку звернулись до правоохоронних органів. Протягом тривалого часу вона разом з родичами та знайомими шукали загиблого. На 39 день після його зникнення, зателефонували з Попільнянського району та викликали її на впізнання. Тіло чоловіка було виявлено без зниклого автомобіля. Пізніше слідчий Попільнянського району повідомив, що автомобіль знайдено у свідків.
Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що близько до Дня Конституції 2016 року, їх сусіди ОСОБА_19 та ОСОБА_31 , попросили забрати машину, яку ОСОБА_22 нібито придбав. ЇЇ чоловік ОСОБА_32 разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_33 поїхали забрати машину до Турбівського лісу, повернулись близько 22 години. Наступного дня, вона побачила, що чоловік на своїй машині привіз колеса та сидіння з автомобіля, за яким минулого дня їздив з ОСОБА_34 та ОСОБА_33 . Сидіння автомобіля були дуже брудні, тому вони поклали їх в хліві. Через місяць вона разом з чоловіком вирішили переставити сидіння з одного автомобіля до іншого. Поправши чохли від сидінь, виявила на них сліди крові. Наступного дня, від знайомої дізналась про вбивство таксиста з ОСОБА_35 на червоному «Daewoo». Позвонила до знайомого запитала, яка машина стоїть на подвір`ї ОСОБА_22 , той сказав що нібито червона. Того ж вечора позвонила до своєї куми, яка працює в правоохоронних органах, та попросила щоб остання під`їхала. Приїхали працівники міліції, вилучили чохли, сидіння, які приніс чоловік.

Свідок ОСОБА_36 суду першої інстанції показав, що влітку (року він не пам`ятає) до нього звернувся ОСОБА_19 разом з братом обвинуваченого - ОСОБА_37 та попросили перевезти автомобіль, за що пообіцяв комплект коліс, на що він погодився. Спочатку вони поїхали до Попільні заправити його автомобіль, а потім поїхали в сторону ОСОБА_38 за автомобілем «Daewoo». Автомобіль знаходився на узбіччі між ОСОБА_39 та попереднім населеним пунктом, назви якого він не пам`ятає. Автомобіль «Daewoo» вони транспортували за допомогою буксиру на подвір`я до ОСОБА_40 . Йому віддали колеса та сидіння з транспортованого автомобіля. Коли його дружина прала чохли від сидінь, вода була червона, тому ОСОБА_36 порадив звернутись дружині до своєї знайомої слідчої. Приїхала слідча, оглянула, та повідомила, що був вбитий чоловік. Коли свідок питав ОСОБА_17 про походження автомобіля, той сказав, що ОСОБА_41 це не стосується.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_36 , надав аналогічні показазання.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 27 червня 2016 року, повертаючись додому, побачила, що в них в гаражі стоїть автомобіль марки «Daewoo» червоного кольору. Коли спитала свого сина ОСОБА_40 про те, що це за автомобіль, той відповів, що хлопці попросили його розібрати. За місяці три їй зателефонувала ОСОБА_25 та повідомила, що в зазначеному автомобілі відбулось вбивство. Крім її сина автомобіль розбирали ОСОБА_23 , ОСОБА_42 та інші хлопці. Обвинуваченого серед них не було. ОСОБА_43 зазначеного автомобіля здали на металобрухт. Працівники поліції вилучали з її подвір`я деякі деталі зазначеного автомобіля, проте їх назви вона не знає. Син їй повідомив, що автомобіль вони разом з ОСОБА_44 забирали з с.Турбівка.

Свідок ОСОБА_23 суду першої інстанці показав, що він перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченим. В липні 2016 року (точної дати він не пам`ятає), гуляючи, побачив, що його друг ОСОБА_19 у себе на подвір`ї розбирає автомобіль «Daewoo» червоного кольору та попросив йому допомогти. В автомобілі поруч з ручником він побачив сліди крові, але не приділив тому уваги. ОСОБА_19 йому пояснив, що зазначений автомобіль йому подарували і він хотів розібрати на запчастини.
В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_23 підтвердив свої показання надані суду першої інстанції, вказавши, що можливо біля коробки передач було дві краплі крові. Однак, ОСОБА_22 з цього приводу нічого не пояснював. На момент, коли він побачив автомобіль, той вже був майже розібраним.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що влітку 2016 року через оголошення в мережі Інтернет придбав у обвинуваченого за 300 гривень мобільний телефон марки Nokia N73.

В апеляційній інстанції свідок ОСОБА_26 надав аналогічні показання, вказавши, що оголошення на сайті ОЛХ було від ОСОБА_10 , його номер телефону був вказаний і, саме він був відправником, що встановлено на Новій пошті через камери відеоспостереження.
Свідок ОСОБА_27 суду першої інстанці показав, що 12.07.2016 йшовши вздовж Житомирської траси з смт. Макарів в напрямку с. Бишів, поблизу зупинки громадського транспорту (назви населеного пункту він не пам`ятає) знайшов гаманець, в якому були документи на прізвище ОСОБА_45 та по-батькові він не пам`ятає), серед яких паспорт, документи на машину «Lanos», водійське посвідчення, 2 долари, квитанції. Забрав гаманець, наступного дня зателефонував по номеру, який був зазначений в гаманці, номер не відповів, тому він пішов за місцем реєстрації, яка була вказана в паспорті, та віддав знайдені речі дружині власника, самого власника він не знав.
Під час проведення слідчого експерименту 11.07.2016 свідок ОСОБА_27 показав місце, де він знайшов гаманець із документами на ім`я ОСОБА_14 , а саме узбіччя дороги від 70 м с. Калинівка Макарівського району Київської області (а.с.91-99 т.1).
Показання зазначених свідків та потерпілої суд першої інстанції, дослідивши в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, безпосередньо сприймаючи їх, обґрунтовано визнав допустимими та достовірними, оскільки вони отримані з дотриманням вимог КПК України, є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а також підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, зокрема щодо місцезнаходження потерпілого ОСОБА_14 в момент коли він перестав виходити на зв`язок, місцезнаходження автомобіля, яким керував ОСОБА_14 до того, як перестав виходити на зв`язок та наявність на сидіннях автомобіля слідів схожих на кров, місцезнаходження документів ОСОБА_14 , а також обставини, за яких даний автомобіль знаходився і був виявлений у свідків в розібраному виді, та дійшов вірного висновку, що вони повністю узгоджуються з іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, письмовими доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Так, згідно із протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 27.06.2016 року, до правоохоронних органів звернулася ОСОБА_13 із заявою про зникнення 27.06.2016 року її чоловіка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює в службі таксі (а.с.64 т.1);
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daewoo Nubira» д.н.з НОМЕР_1 власником є ОСОБА_13 (а.с.774-75 т.1);
Зідно із протоколом огляду місця події та фотокартками до нього від 13.07.2016 року, потерпіла ОСОБА_13 добровільно надала працівникам поліції гаманець, яким користувався її зниклий чоловік ОСОБА_14 , у відділеннях якого знаходяться речі, належні останньому, в тому числі: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daewoo Nubira» д.н.з НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_14 ; талон та посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_14 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_14 . Який, зі слів потерпілої їй передали два незнайомі чоловіки, які повідомили, що ці речі вони знайшли (а.с.86-109 т.1);
Відповідно до фактичних даних протоколу огляду місця події та ілюстративною таблицею до нього від 11.08.2016, в кім. АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено квитанцію «Нова Пошта» № 59 0001 9102 0593 про пересилання мобільного телефону до м. Івано-Франківська та квитанцію № 59 0001 9038 7039 про пересилання мобільного телефону до м. Сарни, також вилучено чорні чоловічі брюки, футболку чорного кольору, темно-сині шорти з білими полосами по боках, мобільний телефон марки «Nokia» IMEI НОМЕР_5 з сім-картою НОМЕР_6 та мобільний телефон «Nexus LG» IMEI НОМЕР_7 з сім-картою НОМЕР_8 (а.с.101-107 т.1);
Згідно із експрес-накладною № 0593 від 04.07.2016, ОСОБА_10 здійснив відправлення мобільного телефону на ім`я ОСОБА_26 (а.с.157 т.1);
Відповідно до заяви ОСОБА_26 від 10.08.2018 року та протоколу огляду речей від 11.08.2018, оглянуто мобільний телефон марки «Nokia C3» IMEI НОМЕР_2 , який добровільно видав працівникам поліції свідок ОСОБА_26 (а.с.158-161 т.1);
Згідно із довідкою аналізом технічної інформації абонентських номерів за фактом розшуку гр. ОСОБА_14 , із абонентських номерів НОМЕР_8 , НОМЕР_6 , сім карти з цими номерам були вилучені за місцем проживання обвинуваченого 11.08.2016, здійснювались телефонні дзвінки та вихід в мережу інтернет 27.06.2016 в м. Києві 15 км проспекту Перемоги звідки був здійснений виклик таксі служби 308, потім поблизу місця вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, після цього по маршруту від зазначеного місця до місця виявлення трупу ОСОБА_14 та місця знаходження автомобіля, яким керував останній, далі по зворотному маршруту до м. Києва. Крім того, з абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_14 27.06.2016 були направлені два смс повідомлення о 15 год. 27 хв. із Житомирської області Брусилівського району, с. Соловіївка, в напрямку с. Турбівка на абонентський номер НОМЕР_9 , яким користувався обвинувачений (а.с.130-153 т.1);
Відповідно до довідки технічної інформації абонентських номерів за фактом розшуку гр. ОСОБА_14 вбачається, що після 11 год. 28 хв. 27.06.2016 року з`єднання в абонентському номері НОМЕР_10 , яким користувався потерпілий, в мережі стільникового зв`язку не реєструвались (а.с.32-35 т.2);
Згідно із протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 04.08.2016 року, поблизу дорожнього знаку «Попільнянський район» на відстані 12530 см. від проїзної частини дороги сполученням смт. Брусилів - смт. Попільня на території Попільнянського району Житомирської області виявлено труп чоловіка із ознаками насильницької смерті (а.с.196-216 т.1);
Відповідно до протоколу огляду від 04.08.2016, виявлено труп на узбіччі автодороги між населеними пунктами Турбівка та Соловіївка з ознаками насильницької смерті, в процесі огляду у трупа були вилучені біологічні зразки для проведення судово-медичних експертиз (а.с.224-226 т.1);
Згідно із протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 04.08.2016 потерпіла ОСОБА_46 у пред`явленому їй трупі чоловічої статі впізнала свого чоловіка ОСОБА_14 за одягом , золотими обручкою та печаткою (а.с. 222-223 т.1);
Відповідно до фактичних даних висновку експерта № 100 від 16.09.2016 причину смерті ОСОБА_14 встановити не мається можливим через різко виражені гнильні зміни; враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, слід рахувати, що смерть гр. ОСОБА_14 настала в межах 1-2 місяців до моменту розтину трупа в морзі; у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крайового перелому 3-го ребра зліва, що утворився від дії гострого предмету, який має гострий кінець та ріжучий край, має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я; колото-різаних поранень (2-х) передньої грудної стінки справа та зліва, що утворились від проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух, з не вираженими ребрами. Максимальна ширина клинка по всій довжині занурення в тіло складає 22 мм та 9 мм., визначити ступінь тяжкості даних поранень не представляється можливим через не встановлення причини смерті (а.с.220-221 т.1);
Згідно протоколу огляду місця події від 11.08.2016 року об`єктом огляду є територія домогосподарства по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_24 , та протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього від 11.08.2016 року об`єктом огляду є територія домогосподарства по АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_25 , де було виявлено та вилучено деталі від автомобіля, а саме: два колеса, два ременя безпеки, деталі кріплення сидінь, три сидіння автомобіля з чохлами, два підголівника сидінь, фрагмент поролонової частини сидіння, двигун автомобіля, заднє скло, деталі ходової частини, на сидіннях від автомобіля виявлені сліди бурого кольору, схожі на кров (а.с.242-243 т.1; 1-8 т.2);
Даними, викладеними у протоколі проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 за участю захисника від 17 серпня 2016 року з відеозаписом вказаної процесуальної дії, підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_10 вбивства таксиста ОСОБА_14 . Відповідно до вказаних доказів, ОСОБА_10 детально вказані обставини вчинення злочину. Так, останній, починаючи зі свого місця проживання по АДРЕСА_3 почав показувати всі події, а саме, останній вказав місце по АДРЕСА_6 , де він 27.06.2016 року близько 11-00 год. викликав таксі, приїхав автомобіль, він сів на переднє пасажирське місце, викликаного ним автомобіля таксі марки «Ланос» червоного кольору під керуванням потерпілого ОСОБА_14 .. Далі вказав якими вулицями м. Києва вони з таксистом рухались до виїзду з міста Києва, Після цього вказав, в якому напрямку вони поїхали до с. Гореничі, де він на той час працював, та уточнив, що під час руху до села водію хтось телефонував і після розмови таксист став роздратованим та знервованим, а ще уточнив, що під час поїздки до с. Гореничі, в автомобілі відкрився випадково бардачок, в якому, серед інших речей ОСОБА_10 побачив ножа та навів його детальний опис. Далі вказав місце в с. Гореничі, де по приїзду, в цей же день між ним та водієм таксі ОСОБА_14 виникла сварка з приводу оплати за проїзд, в процесі якої ОСОБА_10 наніс водію ОСОБА_14 близько двох ножових поранень в область лівої частини тулуба ножем, який взяв із бардачка автомобіля-таксі. Після цього, ОСОБА_10 показав, що впевнився, щол таксист помер, і показав, як перетягнув труп з водійського сидіння на переднє пасажирське сидіння, та з розгубленості про те, де подіти труп, сів за кермо автомобіля потерпілого та почав везти труп в інше місце. При цьому всім учасникам слідчого експерименту ОСОБА_10 вказував, що може показати конкретне місце, де він що робив, у зв`язку з чим всі переміщались не один раз, і в цьому випадку, ОСОБА_10 показав місце по Житомирській трасі, де він, везучи труп ОСОБА_14 , викинув гаманець останнього, який він дістав з барсетки померлого. А згодом, на трасі між селами Соловіїка та Турбівка, ОСОБА_10 показав місце, куди він відвіз на автомобілі таксиста та заховав, прикривши гілками з дерев, які зірвав в окрузі цього місця. Також, ОСОБА_10 всім учасникам слідчого експерименту вказав місце, де він залишив автомобіль, закривши його, та, помивши руки від крові водою, що була в багажнику автомобіля, продовжив рух пішки до ближнього села. По дорозі до вказаного села в полі вказав на місце, де він спалив одяг, в який він був одягнутий, який був у крові та обпалив і викинув ніж, яким наносив тілесні ушкодження ОСОБА_14 , і, привівши всіх учасників до села Соловіївка, вказав місце де викрав шорти, що висіли після прання на шворці, щоб одягти на себе, так як свій одяг, що був у крові він спалив. При цьому, уточнив, що ці шорти, навіть, були не його розміру, а трохи більші, проте, його це не бентежило, адже, він був без верхнього одягу. Наприкінці слідчого експерименту, ОСОБА_10 вказав місце, де він заховав ключі від автомобіля ОСОБА_14 , яким він незаконно заволодів після вбивства, та зазначив обставини викрадення мобільного телефону та грошових коштів потерпілого ОСОБА_14 (а.с. 28-31 т.2);
Вказані під час слідчого експерименту ОСОБА_10 обставини, в свою регу, були підтверджені іншими доказами у провадженні. Зокрема, згідно із висновком експерта № 320/10 від 13.12.2016, тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_14 могли утворитися за механізмом та за обставин, що вказує підозрюваний ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту (а.с.91-92 т.2);
Окрім того, відповідно до аудіо запису, що міститься на компакт диску «ALERUS DVD-R» на файлі під назвою «.3724711» виклику 27.06.2016 таксі в інформаційно-диспечерській службі «Всеукраїнське таксі 838» (а.с.78 т.2);та висновку експерта № 19/9-3/01-СЕ/17 від 19.01.2017, саме підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брав участь у розмові, яка міститься у фонограмі файлу під назвою «.3724711» на компакт диску «ALERUS DVD-R» (а.с.82-90 т.2);

Відеозаписом, наданим потерпілою підтверджується напрямок руху автомобіля червоного кольору із шашкою «таксі» білого кольору 27.06.2016 року о 11:46:44 (а.с. 64 т.2), вказаний ОСОБА_10 ;
Згідно із висновком експерта № 19/111/12-783 від 30.12.2016 року, ринкова вартість ідентичного непошкодженого автомобіля «Daewoo Nubira», 2003 року випуску, станом на 27.06.2016 року, становила 87910 грн.50 коп.(а.с.55-61 т.2);
Відповідно до висновку експерта № 800тв від 05.01.2017, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia C-3» року станом на 27.06.2016 року становить 340 (триста сорок) грн. (а.с.49-52 т.2).
Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 503 від 21.12.2016 року, ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав; міг під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; клінічних ознак алкоголізму та наркоманії у ОСОБА_10 під час проведеного обстеження не виявлено; ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував (а.с.75-77 т.2).
Наведені докази судом першої інстанції належним чином досліджені, детально викладені у вироку, та їм надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення ОСОБА_10 .
Допитано судом першої інстанції і свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 .
Так, свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 27 червня 2016 року йому зателефонував співмешканець його матері ОСОБА_18 та попросив перегнати та розібрати автомобіль, за що пообіцяв заплатити, він погодився і попросив свого друга ОСОБА_40 допомогти йому. Автомобіль «Daewoo» знаходився біля річки, ключі знаходились в замку запалювання. Вони перегнали машину на подвір`я ОСОБА_40 за допомогою буксира на автомобілі ОСОБА_48 (оскільки автомобіль «Daewoo» не заводився). Автомобіль розбирали ОСОБА_23 , ОСОБА_42 та ОСОБА_49 , ОСОБА_20 участі в розбиранні автомобіля не брав. Зазначив, що ОСОБА_18 погрожував йому вбивством, якщо він звернеться до правоохоронних органів. Після того, як обвинуваченого взяли під варту, ОСОБА_18 зник. З обвинуваченим з приводу зазначеного автомобіля не спілкувався. Номерні знаки від автомобіля викинув у річку ввечері 27.06.2016. Розібраний автомобіль його друзі здали на металобрухт. Грошей від ОСОБА_18 не отримав. Через деякий час до нього приїздили прокурор та ОСОБА_18 , які погрожували, змушуючи свідчити проти брата. В зазначеному автомобілі він бачив сліди крові.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_20 підтвердив надані суду першої інстанції показання та пояснив, що 26 червня 2016 року, йому зателефонував з телефону брата - ОСОБА_10 співмешканець матері - ОСОБА_50 , запропонував заробити гроші, для чого потрібно було забрати автомобіль, який стоїть у полі у сторону Брусилова та розібрати його. Він з друзями ОСОБА_51 та ОСОБА_52 , на автомобілі останнього поїхали, щоб забрати автомобіль, той стояв в сторону Попільні на обочині. Це був автомобіль червоного кольору. Ключі від авто лежали, як сказав ОСОБА_53 , під крилом переднього лівого колеса, що він добре пам`ятає. Про це він сказав ОСОБА_54 , який їх знайшов і відкрив автомобіль. ОСОБА_49 попробував завести автомобіль, але це не вдалось, тому виришіли його буксирувати. ОСОБА_55 до автомобіля не підходив, лише на своєму авто тягнув червоний автомобіль на буксирі. За кермом червого авто був ОСОБА_56 . Коли приїхали до ОСОБА_17 додому, то він виявив на сидіннях автомобіля кров, звідки вона взялась не цікавився. В подальшому, ОСОБА_50 гроші так і не заплатив. На третій день дізнався, що машина вже розібрана, куди діли автомобіль не знає. Разом з тим, свідок вказав, що зняті з авто номера та бампер він особисто наступного дня після того, як пригнали авто, викинув у річку. Для чого він це зробив та на чиє прохання, свідок відповісти не зміг.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 27 червня 2016 року в період часу з 12.00 до 16.00 год. вона була разом з обвинуваченим в м. Києві, у неї із обвинуваченим є спільна дитина, а тому останній попросив її приїхати до м. Києва, щоб побачити дитину. Про те, що ОСОБА_10 знаходиться під вартою, дізналась від його брата ОСОБА_57 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 підтвердила свої показання надані суду першої інстанції, вказавши, що про зустріч з ОСОБА_10 домовлялись у соціальній мережі «Вконтакті», під час переписки повідомила номер електрички та годину, о якій приїде, в день зустрічі, 27 червня 2016 року один одному не телефонували, по Києву гуляли з 11 до 18 год., спільних фото не робили, нічого не купували, лише пили каву.
Свідок ОСОБА_21 суду першої інстанції показав, що у 2016 році він проживав у одній кімнаті разом з обвинуваченим у гуртожитку в м. Києві протягом року. 27.06.2016 року вранці близько 09 год., коли він йшов на роботу, обвинувачений знаходився за місцем проживання, коли повернувся додому близько 18 год. останній також знаходився за місцем проживання. З Цегельником він знайомий, як з вітчимом ОСОБА_10 26-27.06.2016 року, точно дату він не пам`ятає, десь о 8-30 год. Цегельник приходив за місцем їх проживання, він чув розмову між ОСОБА_58 та ОСОБА_59 , із змісту якої зрозумів, що ОСОБА_53 має борг перед ОСОБА_59 і в рахунок боргу передав мобільний телефон «Нокіа». На запитання, з якого часу він проживав з ОСОБА_10 в одній кімнаті, чому він запам`ятав дату 26.06.2016 року, чи впевнений він, що описані ним події відбувалися саме 26-27.06.2016 року та на інші уточнюючі питання свідок не міг дати відповідь.
До суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_21 не з`явився.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідків ОСОБА_47 щодо перебування ОСОБА_10 в м. Києві в момент вчинення інкримінованих йому злочинів, свідка ОСОБА_20 щодо вчинення вказаних вище злочинів ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_21 , щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_10 в день вчинення злочину по місцю свого проживання та наявність боргових зобов`язань ОСОБА_18 перед обвинуваченим, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами та вважає обґрунтованим висновок суду про те, що такі показання свідків спрямовані на допомогу обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинені злочини, так як ОСОБА_47 , з її показань, мала стосунки із обвинуваченим та спільну дитину, ОСОБА_20 є рідним братом обвинуваченого, а ОСОБА_21 перебував з ОСОБА_10 у дружніх стосунках, крім того, не зміг пояснити чому йому запам`ятався саме день вчинення злочину та на уточнюючі питання, які виходили за межі дня вчинення злочину, відповіді не надав.

Крім того, під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що надані свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_16 показання в суді апеляційної інстанції не лише не узгоджуються із іншими доказами, а й містять протиріччя та суперечності наданим ними показанням в суді першої інстанції, зокрема щодо місцезнаходження ключа від автомобіля «Daewoo», який за версією свідка ОСОБА_20 спочатку знаходився в замку запалювання, а потім вже під крилом автомобіля, а також часу, з якого ОСОБА_16 гуляла з ОСОБА_10 , що, на переконання колегії суддів підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що показання зазначених свідків викликають сумнів у їх достовірності та правдивості, а тому вважає, що суд обґрунтовано оцінив їх критично та не поклав в основу вироку.
Проаналізувавши всі досліджені у справі докази та надавши оцінку кожному з них у їх сукупності та взаємозв`язку, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України.
Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції у зв`язку з доводами захисника про недопит в суді першої інстанції головного свідка, на якого вказує ОСОБА_60 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, задоволено клопотання прокурора та був допитаний свідок ОСОБА_18 , який спочатку зазначив, що не пам`ятає, де був 27 червня 2016 року, однак в подальшому вказав, що цього дня був вдома, при цьому чітко зазначив, що пам`ятає те, що 02.07.2016, а саме на свій день народження був у дружини матері ОСОБА_10 , що можуть підтвердити її рідні, а 03.07.2016 поїхав на роботу. Також, ОСОБА_18 зазначив, що влітку 2016 року бачив ОСОБА_10 з дитиною та жінкою на вокзалі, день та місяць не пам`ятає. Свідок вказав, що в день вбивства у гуртожитку у ОСОБА_10 він не був, таксі не користувався, телефону ОСОБА_10 при собі не мав, та останньому будь - яких мобільних телефонів в рахунок боргу не віддавав. Вказав, що 27.06.2016 ввечері приходив до ОСОБА_61 , до дітей, проте, ночував у матері, так як робив ремонт, де був чотири дні. Ні в цей день, ні в подальшому будь - яких прохань чи вказівок ОСОБА_62 не давав, ні про яке викрадене авто навіть не знав. Потім поїхав на пилораму у м. Попільня, де працював. Свідок вказав, що про вчинений злочин дізнався з розмов в селі після затримання ОСОБА_63 та ОСОБА_64 .
Наведеними показання свідка ОСОБА_50 спростовується позиція ОСОБА_10 щодо вчинення інкримінованих йому злочинів саме
ОСОБА_65 приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо допущеної судом першої інстанції неповноти, а саме недопиту свідка ОСОБА_15 , яка є сестрою свідка ОСОБА_16 і допитувалась під час досудового розслідування, то колегія суддів зазначає, що показання останньої на досудовому розслідуванні, відповідно до в имог ст. 95 КПК України не є допустимим доказом у провадженні, а клопотання про її допит під час апеляційного розгляду захисником під час апеляційного розгляду не заявлялось.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість, як доказу протоколу огляду місця події з ілюстрованою таблицею до нього від 11.08.2016 та постанови про визнання вилученого майна речовим доказом, у зв`язку з відсутністю ухвали суду про дозвіл на обшук, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.
Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.
З протоколу огляду місця події від 11.08.2016 вбачається, що зазначений огляд було проведено 11.08.2016 у кімнаті АДРЕСА_4 в присутності понятих та за участю і добровільною згодою начальника господарського відділу, як представника гуртожитку, в якому ОСОБА_60 орендував ліжко-місце, тобто частину площі кімнати, про що в матеріалах справи наявна розписка (а.с.130 т.1). В ході проведення вказаної слідчої дії здійснювалась фотофіксація, та додано ілюстровані таблиці до протоколу. Під час зазначеної слідчої (розшукової) дії було виявлено та вилучено квитанції «Нової Пошти», чоловічі брюки, футболку, шорти та мобільні телефони, при цьому, зідно фотофіксації вказані предмети знаходились у відкритому доступі, а тому в даному випадку не було жодної необхідності у проведенні активних пошукових дій, пов`язаних з необхідністю відкриття замкнених приміщень чи сховищ, що характерно для проведення обшуку, а відтак не потребувало і подальшого звернення слідчого до слідчого судді з відповідним клопотанням, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі. Зазначений огляд місця події, тобто частини кімнати, проведений відповідно до вимог, передбачених статтями 214, 223, 237 КПК України, а тому докази отримані під час здійснення зазначеної слідчої дії є належними та допустимими.
Що стосується тверджень захисника у апеляційній скарзі про сумнівність слідчого експерименту, який, на його думку, не може бути покладений в основу обвинувального вироку, оскільки відеозйомка слідчого експерименту велась не безперервно, до та під час слідчого експерименту на обвинуваченого ОСОБА_10 здійснювався тиск, внаслідок чого він був вимушений оговорити себе, до того ж слідчий експеримент було розпочату у відсутність захисника, та без роз`яснень прав обвинуваченому, в тому числі і про відмову у наданні пояснення на слідчому експерименті, то слід зазначити наступне.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року № 740/3597/17 (51-6070кмо19э), які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.
Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення

з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має

в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.
З відеозапису слідчого експерименту від 17 серпня 2016 року вбачається, що вказана слідча дія проведена за участю підозрюваного ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_66 , в присутності понятих ОСОБА_67 , ОСОБА_68 та інших учасників, з застосуванням технічних засобів фіксації з використанням відеокамери «Samsung». Після закінчення фіксації відеозапис слідчого експерименту був переглянутий та протокол слідчого експерименту підписаний всіма учасниками вказаної слідчої дії без будь-яких зауважень чи заперечень. Як вбачається з дослідженого за клопотанням захисника відеозапису вказаної слідчої дії, під час слідчого експерименту ОСОБА_10 вів себе спокійно, зрозуміло і послідовно описав усі обставини, які передували злочину, та в дуже дрібних деталях відтворив свої дії під час вчинення злочину, відповідаючи в основному на запитання захисника. Крім того, з відеозапису даної слідчої дії вбачається, що проведенню слідчого експерименту передувало роз`яснення підозрюваному ОСОБА_10 його прав, передбачених ч.ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 42 КПК України. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав підозрюваного ОСОБА_10 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення не висловлювали ані захисник, ані сам ОСОБА_10 .
При цьому, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього вбачається, що будь-яких заяв про застосування будь-якого тиску до проведення такої слідчої дії чи в ході її проведення ОСОБА_10 не заявляв.

Також, відсутні і в матеріалах справи дані про те, що ОСОБА_10 до проведення слідчого експерименту та безпосередньо після його проведення звертався з письмовими заявами про застосування до нього тиску. З наглядового провадження Києво-Святошинської місцевої прокуратури №342/17 щодо ОСОБА_10 вбачається, що з заявами щодо можливих неправомірних дій працівниками Солом`янського УПГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 звернувся 16.11.2016, тобто через три місяці після проведення слідчого експерименту.
Згідно наданої інформації заступника начальника Департаменту внутрішньої безпеки НП України Київського міського управління ОСОБА_69 звернення, заяви, скарги, матеріали перевірки та журнали вхідної/вихідної кореспонденції КМУ ДВБ НП України за 2016 рік, у відповідності до наказу, були знищені 23.02.2022, також згідно інформації заступника начальника ГУ НП у м. Києві ОСОБА_70 журнали обліку врученої кореспонденції відділу документального забезпечення ГУНП у м. Києві за 2016-2017 роки знищені, що підтверджується актом про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду від 11.09.2019 №1111/125/11/01-20219. У зв`язку з чим, на даний час з`ясувати, чи надходили звернення громадянина ОСОБА_10 у 2016-2017 роках та подальший їх рух неможливо. Жодних даних про те, що ОСОБА_10 звертався до слідчого судді зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора за результатами розгляду його заяв, чи даних про те, що відомості по його заявами були внесенні до ЄРДР матеріали кримінального провадження також не містять.
В судовому засіданні апеляційної інстанції були допитані ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , які показали, що були понятими під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 . При цьому, як ОСОБА_71 , так і ОСОБА_72 підтвердили, що з самого початку, як їх запросили до кабінету слідчого, там знаходилась жінка, яка представилась адвокатом, тоді завели ОСОБА_10 , щось зачитували та знімали на камеру. Потім на трьох автомобілях всі учасники і ОСОБА_10 в тому числі, поїхали по Солом`янському району міста Києва, далі за Київ, а потім до Житомирської області. Весь час адвокат перебувала з усіма учасниками цієї слідчої дії, нікуди не відлучалась. З показань свідків, ОСОБА_10 вів себе спокійно легко розказував та показував, що і як робив, як наносив таксисту удари ножем, де викинув ніж, та де дів труп і автомобіль, та як закидав ключі у дупло. Слідчий експеримент тривав довго, ніякого тиску ніхто не чинив. Під час слідчого експерименту здійснювалась відеозйомка. І ОСОБА_71 , і ОСОБА_72 підтвердили, що засвідчили протокол слідчого експерименту своїми підписами.
Враховуючи дані відеозапису слідчого експерименту під час, якого ОСОБА_10 описував усі обставини, які передували злочину, та в деталях відтворював дії під час його вчинення, та після цього, колегія суддів доходить висновку, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_10 проведений у повній відповідності до положень ст. 240 КПК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол та відеозапис цієї слідчої дії, як на доказ (документ), який оцінив відповідно до закону і такий доказ не слід ототожнювати із показаннями (правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17).
Крім того, з дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису слідчого експерименту вбачається, що відеозйомка цієї слідчої дії здійснювалась безперервно, і лише зупинялась для переїзду автомобілів з одного місця в інше, вказане ОСОБА_10 , що не може свідчити про неналежність цього слідчого експерименту, адже усі відомості про хід та результати слідчих дій зафіксовано відповідно до встановленого законом порядку проведення слідчого експерименту.
Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги захисника про те, що проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 є сумнівним та не може бути покладений в основу обвинувального вироку колегія суддів вважає, безпідставними та такими, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Більш того, з відеозапису слідчого експерименту встановлено, що ОСОБА_10 були зазначені ті обставини, про які ніхто з учасників кримінального провадження не знав і не міг знати, та які в подальшому знайшли своє підтвердження під час досудового розслідування та судового провадження,зокрема, висновком експерта № 100, який складено лише 16.09.2016 року було встановлено, що у ОСОБА_14 було виявлено 3 тілесні ушкодження в області рудної клітини зліва, що утворилися від дії гострого предмету, який має гострий кінець та ріжучий край. А окрім того, висновком експерта від 13.12.2016 р. (який складено через 4 місяці після проведення слідчого експерименту) було встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_14 могли утворитися за механізмом та обставин, які вказував ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що додатковий висновок експерта №320/10 від 13.12.2016 не може бути доказом винуватості ОСОБА_10 , оскільки до компетенції судово-медичної експертизи не належить визначення механізму отримання тілесних ушкоджень, то такі доводи захисника, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, а також Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2995 №1.1., і цими Правилами чітко передбачено, що при експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені, зокрема п 4.9.3. механізм виникнення ушкоджень.
Неспроможними є і посилання захисника на те, що для визначення імовірності отримання тілесних ушкоджень, їх тяжкості та механізму нанесення необхідно було призначати Комплексну експертизу, оскільки комплексна експертиза призначається у разі необхідності вирішення питань, що потребують спеціальних знань з судової медицини та інших галузей науки та техніки, тоді як судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом.
Як вбачається з додаткового до висновку експерта №100 від 16.09.2016 - висновку експерта №320/10 від 13.12.2016 його було проведено на підставі постанови слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, в Бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я Житомирської обласної ради Андрушівського міжрайонного відділення, судово-медичним експертом ОСОБА_73 , який має першу кваліфікаційну категорію лікаря судово-медичного експерта, 5 кваліфікаційний клас, стаж роботи за фахом з 2007 року. Експерт був попереджений про відповідальність за відмову чи ухилення від дачі висновку, за дачу свідомо неправдивого висновку за ст. ст. 384, 385, 387 КК України. У ході дослідження було надано відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання. Отже, експертне дослідження проведене із дотриманням процесуального порядку його призначення та проведення, у профільному закладі, судово-медичним експертом, а тому висновок експерта щодо механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_14 не викликає сумнівів у його об`єктивності та правдивості.
Доводи апеляційної скарги захисника про невстановлення під час досудового розслідування причин смерті потерпілого ОСОБА_14 ніяким чином не можуть свідчити про невинуватість ОСОБА_10 , зокрема, в умисному вбивстві, адже, як зазначено експертом безпосередньо у висновку № 100 від 16.09.2016 р., причину смерті ОСОБА_14 встановити не малось можливим через різко виражені гнильні зміни. Разом з тим, сукупність наявних у кримінальному провадженні доказів свідчить про те, що смерть потерпілого настала від дій ОСОБА_10 .
Відтак, вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_74 покарання, то вони є безпідставними.
Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_75 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, враховано судом першої інстанції і поведінку обвинуваченого, який у вчиненому не розкаявся, збитки потерпілій не відшкодував, не вчиняв ніяких дій для погашення збитків, що свідчить про те, що він не усвідомив суспільної небезпеки своїх дій, тяжкості наслідків. На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, а також правильно визначив вид і розмір остаточного покарання шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України.
Крім того, враховуючи корисливий мотив вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, наслідки, що настали, суд першої інстанції призначив обвинуваченому додаткову міру покарання у виді конфіскації майна, яке належить останньому на праві приватної власності.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів
Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 належним чином не врахував відношення обвинуваченого до скоєного, а також те, що останнім не відшкодовано шкоду потерпілій, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності всі обставини, які враховуються при призначенні покарання, в тому числі і відношення обвинуваченого до скоєного, дані щодо його особи, поведінку та інші обставини справи на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор,надав їм правову оцінку і призначив обвинуваченому таке покарання, яке є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Поряд з цим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності зарахування в межах даного кримінального провадження строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не лише період з 11.08.2016 по 04.02.2019, а й період, під час якого до обвинуваченого продовжувались застосовуватись заходи попереднього ув`язнення, по день набрання вироком суду законної сили.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, у разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №№838 VIII. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 75 КК України в редакції Закону України №№838 VIII.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, злочини обвинуваченим ОСОБА_10 були вчинені 27.06.2016, заходи попереднього ув`язнення застосовувалися щодо ОСОБА_10 з 11.08.2016, тобто дати його затримання, тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 р.
Разом з тим, суд першої інстанції до строку відбуття покарання зарахував строк попереднього ув`язнення з 11.08.2016 р. по день постановлення вироку - 04.02.2019 р., однак, відповідно до Закону України " Про попереднє ув`язнення", попереднім ув`язненням є перебування особи в умовах тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Наведене свідчить, що період з 11.08.2016 і до дня набрання вироком суду законної сили продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення, що є правовою підставою, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015 для зарахування ОСОБА_10 в строк відбування покарання зазначеного вище періоду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 11.08.2016 по 01.09.2022 включно з розрахунку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4