Справа № 442/2457/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/832/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:
даною ухвалою, задоволено клопотання прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000894 від 26.11.2021 року, до двох місяців ( 60 діб) до 13.10.2022 року. Строк дії ухвали суду рахувати з 15.08.2022 року
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що з обвинувального висновку та доданих до нього матеріалів вбачається, обгрунтованість підозри, яка підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а заявлені стороною обвинувачення та враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, ризики, передбачені ст.177 КПК України на даний час не змінились. В той же час посилання самого обвинуваченого ОСОБА_7 жодних доказом не підтверджено, до клопотання про зміну запобіжного заходу не долучено жодного письмового доказу, зокрема медичні документи, які свідчили , що ОСОБА_7 за станом свого здоров"я не може утримуватися в місцях позбавлення волі, що його хвороба потребує постійного лікування, і що таке лікування в слідчому ізоляторі не дає позитивних наслідків, тощо. При цьому, судом, наголошено, що такий не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків та не може вважати їх новими та достатніми для зміни запобіжного заходу, у справі відсутні достатні докази для зміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 до закінчення розгляду вказаного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу змінити, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити розмір застави у 30 прожиткових мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вказує, ОСОБА_7 хворіє, потребує операційного втручання. наголошує, що обвинувачений раніше несудимий, має, всупереч висновків суду, міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає разом з дружиною, донькою та сином. Вважає, що у діях ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, може мати не повторність, а продовжуваний злочин. На переконання захисника, під час обрання запобіжного заходу право обвинуваченого на захист було порушено. Існування ризиків, передбачених ч.2 ст. 177 КПК України не підтверджено. Звертає увагу, що клопотання стороні захисту було вручено невчасно, а саме в судовому засіданні, а не за три години до розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Встановлено, що на розгляді у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000894від 26.11.2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, обгрунтованість підозри, яка підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а заявлені стороною обвинувачення та враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, ризики, передбачені ст.177 КПК України на даний час не змінились.
Крім цього, суд першої інстанції підставно вказав, що посилання обвинуваченого ОСОБА_7 жодним доказом не підтверджено, до клопотання про зміну запобіжного заходу не долучено жодного письмового доказу, зокрема медичні документи, які свідчили , що ОСОБА_7 за станом свого здоров`я не може утримуватися в місцях позбавлення волі, що його хвороба потребує постійного лікування, і що таке лікування в слідчому ізоляторі не дає позитивних наслідків, тощо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку вказані доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків та не може вважати їх новими та достатніми для зміни запобіжного заходу, у справі відсутні достатні докази для зміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 до закінчення розгляду вказаного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.
Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема цілодобовий домашній арешт, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При розгляді клопотання суд врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому підтримати мотиви суду першої інстанції щодо розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 , викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:
ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4