Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002489 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) на три роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки 1 місяць.
Застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, ухвалено рахувати строк відбування покарання з 03 травня 2022 року та зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 03 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів та скасовано арешт майна у даному кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє 05.10.2021 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову вчинив новий умисний корисливий майновий злочин.
Так, 03 грудня 2021 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження, діючи повторно, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях балкону, відведеного для зберігання матеріальних цінностей, що знаходиться між 6 та 7 поверхами у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_2 , незаконно проник всередину, звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 електроінструменти, а саме: дриль вартістю 356,67 грн. та шуроповерт марки «Тайга» вартістю 574,7 грн., загальною вартістю 931,37 грн.
Однак, довести злочин до кінця у частині розпорядження викраденим майном ОСОБА_5 не вдалось з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був помічений та затриманий одним із жителів будинку на виході з нього з викраденим майном.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.75 КК з іспитовим строком два роки.
Обґрунтовує свої вимоги апелянт тим, що місцевий суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що його мати й батько є інвалідами І групи, потребують постійного догляду та матеріальної допомоги, оскільки їх пенсії не вистачає на придбання дорого вартісних ліків. Зазначив, що саме у зв`язку із тяжким матеріальним становищем він вчинив цей злочин.
Обвинувачений покликався на те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, викрадене майно було повернуте власнику.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з приписами статей 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Так, судом було враховано пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття, та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів. Крім того, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу винного, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, однак, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини проти власності в період іспитового строку, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.
Сукупність вказаних обставин була підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією інкримінованого йому злочину, однак не є достатніми для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання.
Зокрема, згідно положень ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Окрім того, як роз`яснив Верховний Суд України у п.10 Постанови, частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, місцевим судом було враховано усю сукупність обставини, що стало підставою для висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законний, обґрунтований та вмотивований, ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3