ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 травня 2022 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 відмовлено.

На вказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу районного суду скасувати і прийняти рішення, яким застосувати до нього умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України.

Посилався на те, що суд при розгляді клопотання його захисника не в повній мірі врахував всі обставини справи. Зокрема, судом не було враховано, що він під час відбування покарання в ДУ «Торецька виправна колонія» на профілактичному обліку не перебував, активно приймав участь в благоустрої колонії, неодноразово хворів на ковід-19, характеризується позитивно, має заохочення і діючих стягнень немає.

Також просив звернути увагу на те, що 22.11.2017 р. він уклав шлюб, має місце реєстрації, за період відбування покарання у Сокирянській ВК № 67 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Тому вважав, що на даний час він досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, і заслуговує на умовно- дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав рішення районного суду законним і тому просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого, як необґрунтовану, - без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали судового провадження, особову справу засудженого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

ЄУНСС: 722/654/22
Провадження №11кп/822/233/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.81 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Як встановлено матеріалами судового провадження та ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_6 був засуджений вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області 07.07.2012 р. за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді 15-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання засудженому у виді позбавлення волі обчислено з 23.10.2011 року.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22.02.2016 р. зараховано засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання за вказаним вироком, строк попереднього його ув`язнення з 23.10.2011 р. по 24.07.2012 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Кінцевим строком відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі є 22.01.2026 року.
18.05.2022 року адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо його підзахисного умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно з даними особової справи, засуджений ОСОБА_6 відбув більше трьох четвертей строку призначеного покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.537КПК України, під час виконання вироків суд вирішує питання, в тому числі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Згідно зі ч.3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Статтею 81 КК України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.
Аналізуючи матеріали судового провадження та особової справи засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та своєю поведінкою і виконанням обов`язків в період відбування покарання не довів наявності підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Так, судом першої інстанції вірно враховано, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, характеризується по місцю відбування покарання негативно, неодноразово рішеннями адміністративних комісій визнавався той факт, що він не став на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_6 за весь період відбування покарання 24 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, один раз перебуваючи в ДУ «Дзержинська виправна колонія № 2 Донецької області», а 23 рази - відбуваючи покарання в Торецькій виправній колонії № 2 Донецької області. Востаннє ОСОБА_6 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 02.04.2021 року за порушення локалізації до 10 діб ДІЗО. Всі стягнення погашено. В п`яти випадках мав заохочення.
По прибуттю до ДУ « Сокирянської виправної колонії № 67» та по даний час до будь-яких оплачуваних робіт не залучався, з приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався.
Також, як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений виконував роботу з благоустрою та заходи виховного характеру лише під контролем. Під час відбування покарання в період з 01.09.2013 р. по 27.06.2014 р. отримав спеціальність «слюсар ремонтник».

По відношенню до персоналу установи тактовний, їх законні вимоги виконував виключно під контролем.

Дружні стосунки ОСОБА_6 підтримує із засудженими різної спрямованості, участі в програмах диференційного виховного впливу не приймає.

Також, як встановлено матеріалами справи, рішенням комісії ДУ «Торецька виправна колонія № 2» за результатами розгляду питання про застування до засудженого ОСОБА_9 заохочувальних норм законодавства були прийнятті рішення про відмову у застосуванні до нього ст.ст. 81, 82, КК України та 101 КВК України, як особі яка не довела, що стає на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що як поведінка засудженого, його ставлення до праці, так і інші критерії оцінки ступеню виправлення засудженого жодним чином не свідчать про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, та що є законні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування останнім покарання.
Посилання апелянта на наявність у нього заохочень, дружини, місця постійного проживання, перенесення захворювання на Соvid-19 та листа ГО «Свобода», на переконання колегії суддів, не свідчать про доведення засудженим свого виправлення і не є підставами для звільнення його умовно-достроково на підставі ст.81 КК України.
Рішення районного суду є правильним і підстав для скасування ухвали колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.404, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, - УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3