Номер провадження: 11-кп/813/758/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Рішення суду мотивоване тим, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні закінчився.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на те, що досудове розслідування проведено неповно, а процесуальний керівник вводить суд в оману, заявляючи про не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки такою особою є ОСОБА_10 , як зазначалось апелянтом у заяві про вчинення злочину так і під час її допитів на протязі досудового розслідування. Окрім того, апелянт посилається на те, що прокуратура вводила її в оману, адже після ухвалення оскаржуваної ухвали повідомила їй, що досудове розслідування триває.
Посилаючись на вищевикладене потерпіла просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Представник потерпілої вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції недотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Положеннями п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до абз. 4 ч .4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

З матеріалів судової справи убачається, що відділом поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З фабули внесених до ЄРДР відомостей за №0000745 від 18.02.2017 року, вбачається, що 17.02.2017 року до Суворовського ВП в м. Одесі надійшла заява від ОСОБА_8 , в якій вона просить прийняти міри до невстановленої особи, яка в той же день в парадній будинку АДРЕСА_1 , заподіяла їй тілесні ушкодження (а.с. 4).
Натомість, із заяви про вчинення злочину ОСОБА_8 вбачається, що остання просила притягнути до кримінальної відповідальності громадянина ОСОБА_10 , який 17.02.2017 рокув парадній будинку АДРЕСА_1 спричинив останній тілесні ушкодження (а.с. 7).
Під час, досудового розслідування вказаного кримінального провадження з метою перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_8 та внесених до ЄРДР, органом досудового розслідування проведено низку слідчих дій, на підтвердження, яких прокурором до клопотання долучені докази, а саме:
- допитано потерпілу ОСОБА_11 18.02.2017 року, 25.06.2018 року та 14.08.2018 року, яка пояснювала, що 17.02.2017 року в парадній будинку АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_10 заподіяв їй тілесні ушкодження, під час цього були присутні свідки, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 23-26; 30-32);
- 25.06.2018 року допитано свідка ОСОБА_11 , яка пояснювала, що 17.02.2017 року в парадній будинку АДРЕСА_1 вона бачила, як громадянин ОСОБА_10 штовхав ОСОБА_11 , а також бачила кров на правій руці. Після чого, викликала співробітників поліції (а.с. 27 29);
- 27.06.2018 року допитано свідків ОСОБА_13 (а.с. 15-18 ) та ОСОБА_15 (а.с.19-22), які підтвердили, що перебували 17.02.2017 року в парадній будинку АДРЕСА_1 та фактично спростовували обставини конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .
Крім того, під час досудового розслідування кримінального провадження слідчим призначено судово медичну експертизу, на вирішення експерта поставлено такі питання: Які тілесні ушкодження є у ОСОБА_8 , який їх характер, кількість, локалізація та механізм утворення?; яка давність ушкоджень, наявних у ОСОБА_8 .?; Яка ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_8 .?; Чи могли утворитися тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_8 при падіння з висоти власного зросту?; Чи могла ОСОБА_8 самостійно спричинити собі наявні в неї тілесні ушкодження?; Яке було більш імовірне положення ОСОБА_8 під час отримання наявних в неї тілесних ушкоджень?; Виходячи з наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , чи можна встановити, яким саме травмуючим предметом були нанесені тілесні ушкодження?(а.с. 10-11).
При цьому, відповідно до висновку лікаря-судмедексперта ОСОБА_17 від 20.03.2017 року у громадянки ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна обличчя, лівої кисті. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Ступінь загоєння ушкоджень ( садна вкриті буроватими скоринками, вище рівня навколишніх тканин з підритими краями) вказує на їх спричинення у термін приблизно 4-7 діб до моменту огляду і таким чином можуть відноситися до 17.02.2017 року. Вказані ушкодження, як кожне окремо, так і в сукупності мають незначніскороминцщі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Для вирішення питання об отриманні вказаних ушкоджень при падінні доцільно проведення слідчого експерименту із залученням судово-медичного експерта. Локалізація ушкоджень доступна для дії як власної, так і сторонньої руки. Проте дані ушкодження нехарактерні для самоспричинення. На підставі наявних даних встановити позу потерпілої особи, та точне взаєморозташування потерпілої особи і особи, що травмувала, не представляється можливим (а.с. 12-14).
Відомості про здійснення у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідуванні будь-яких інших слідчих (розшукових) дій матеріали судового провадження не містять. Так само матеріали справи не містять даних, щодо продовження строку досудового розслідування, зупинення/відновлення такого строку.

Водночас, із матеріалів, наданих прокурором до суду першої інстанції, беззаперечно встановлено, що у громадянки ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які були нанесені в парадній будинку АДРЕСА_1 17.02.2017 року та встановлено коло осіб, які там перебували та можуть бути причетні до нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

Тобто, на час звернення прокурора із клопотанням до суду першої інстанції, а також на час розгляду такого клопотання, суд першої інстанції володів вказаною інформацією.

Матеріалами кримінального провадження №0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, встановлені ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також встановлене коло осіб, можливо причетних до його вчиненого, проте вони не містять жодних вказівок прокурора-процесуального керівника з приводу проведення необхідних слідчих дій, направлених на встановлення об`єктивної істини у провадження, а також осіб, можливо причетних до вчинення злочину, а також з яких причин було здійснено затягування досудового розслідування кримінального провадження з 2017 року.

При цьому, із висновка експерта вбачається, що для вирішення питання об отриманні вказаних ушкоджень при падінні доцільно проведення слідчого експерименту із залученням судово-медичного експерта, що не надавало підстав прокурору звертатись до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Більш того, прокурор (слідчий) наділений повноваженнями щодо прийняття постанови про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої ст. 284 КПК України, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, серед яких є і встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто, прокурором не здійснено контроль за досудовим розслідування кримінального провадження № 0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, та він безпідставно звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, місцевий суд, дослідивши надані матеріали, безпідставно встановив наявність підстав для задоволення такого клопотання прокурора, незважаючи на те, що в результаті проведення слідчих дій фактично встановлено осіб, які ймовірно причетні до нанесення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

При цьому, суд у мотивувальній частині ухвали зазначив, що вищевказана процесуальна норма, яка зобов`язує задовольнити відповідне клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, передбачає дві окремі самостійні підстави для прийняття такого рішення: закінчення строків давності та не встановлення причетних до протиправного діяння осіб.

Однак, такий висновок є хибними з огляду на те, що п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора і закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків, визначених ст. 49 КК України, вбачаючи із матеріалів провадження дані щодо осіб, які могли вчинити кримінальне правопорушення, суд допустив протиріччя з нормою процесуального закону, яке призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 23 лютого 2021 року (справа № 397/42/20).

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскарженій ухвалі про те, що встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, а тому закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є необґрунтованим та суперечить вимогам закону.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурорне зміг надати суду раціонального пояснення відносно того, що заважало органу досудового розслідування, а також прокурорам-процесуальним керівникам, за наявності фактично встановленого кола осіб, які могли бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, виконати вимоги кримінального процесуального закону, зокрема забезпечити виконання приписів ст. 2 КПК України, якими визначенні завдання кримінального провадження, або прийняття рішення щодо закриття кримінального провадження з інших підстав, в тому числі, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що проведеними слідчими діями фактично було встановлено осіб, які причетні до вчиненого кримінального правопорушення. Факт того, що на даний час закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, не може слугувати безумовною підставою для закриття даного кримінального провадження, а тому у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, необхідно відмовити.

За таких підстав, ініціювання прокурором клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам закону, та на думку апеляційного суду, може розцінюватися як неприкрита спроба приховати невиконання уповноваженими особами органу досудового розслідування своїх обов`язків та відсутність процесуального контролю прокурора за проведенням досудового розслідування, за рахунок ініціювання прокурором прийняття судового рішення про закриття кримінального провадження, без законних на це підстав.
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу

Зважаючи на вище викладене, апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової, якою в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а матеріали кримінального провадження повернути для проведення подальшого досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407-409, 418, 419, 532 КПК, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000745 від 18.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000745, внесеного до ЄРДР 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4