Справа № 754/7039/22
У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2022 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2022 року до суду надійшло клопотання прокурора, про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: на корпоративні права ТОВ «Альтаір» (), які належать ОСОБА_4 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 515 100,00 грн., що становить 42,50% статутного капіталу, ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 515 100,00 грн., що становить 42,50% статутного капіталу та ОСОБА_6 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 181 800,00 грн., що становить 15% статутного капіталу з метою збереження речових доказів у вигляді заборони відчуження, використання та користування з метою збереження речових доказів, із забороною державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим особам суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір» () та заборонити вносити будь-які відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір» ().

Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, шляхом зловживання довірою та у супереч Статуту товариства заволоділи чужим майном, а саме, часткою статутного капіталу ТОВ «АЛЬТАІР», що становить 18 348 грн.

Допитана в якості потерпілого ОСОБА_7 в свої показах зазначає, що в період з 2002 року і до березня 2011 вона була власником корпоративних прав, а саме 26,67% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» (), що в гривневому еквіваленті становило 18 348,96 грн.

Приблизно на початку серпня 2021 року будучи у юриста ОСОБА_7 довідалась про те, що відповідно до отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, вона вже не є учасником ТОВ «Альтаір».

В подальшому по запиту було отримано копії документів від директора ТОВ «Альтаір», де ОСОБА_7 побачила, що 23.03.2011 року 3-ма учасниками було прийнято протокол № 3, яким її виключили із числа учасників товариства.

З самого протоколу вбачається, що начебто на зборах учасників були присутні 3 учасники ( ОСОБА_8 ., ОСОБА_5 . та ОСОБА_6 .), які начебто голосували та прийняли рішення про виключення ОСОБА_7 з числа учасників. Однак зазначене не відповідає дійсності.

На ОСОБА_7 , організатором та виконавцем заволодіння її часткою є безпосередньо ОСОБА_8 , яка у змові з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вирішили шахрайським шляхом заволодіти її часткою.

Також, варто зауважити, що до 2021 року від ОСОБА_7 приховували факт її виключення з числа учасників. При цьому, директор ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 завжди їй допомагали матеріально, на відміну від сім`ї Левченків.

Також, ОСОБА_7 не повідомляли у спосіб визначений Статутом та Законом про проведення загальних зборів та її не запрошували.

ОСОБА_7 вважає, що зазначена вище група осіб за організацією та керуванням ОСОБА_8 шахрайським шляхом позбавила її права власності на 26,67% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір», що в гривневому еквіваленті становило 18 348,96 грн.

Дії вчинені шахрайським шляхом полягають у тому, що зазначена група осіб в супереч вимогам Статуту товариства та вимогам чинного законодавства України, в тому числі ЗУ «Про господарські товариства» прийняла незаконне та сфабриковане рішення загальних зборів учасників на підставі якого було змінено юридичні факти та виключено ОСОБА_7 із числа учасників ТОВ «Альтаір».

Оскільки жодних зборів датою, 23.03.2011 року не проводилось, ОСОБА_7 належним чином не викликали на загальні збори, протокол було складено без фактичного проведення зборів та без реального голосування на них, а тому рішення, що були прийняті на них є незаконними.

Станом на сьогодні учасниками Товариства є 3 особи, а саме: ОСОБА_4 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 515 100,00 грн., що становить 42,50% статутного капіталу, ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 515 100,00 грн., що становить 42,50% статутного капіталу та ОСОБА_6 з розміром внеску до статутного фонду (капіталу) 181 800,00 грн., що становить 15% статутного капіталу.

Також не зважаючи на виключення ОСОБА_7 в 2011 році з учасників товариства, до сьогоднішнього дня жоден вклад ОСОБА_7 так і не виплачено.

Викладені доводи щодо незаконності рішень загальних зборів учасників ТОВ «Альтаір», в тому числі щодо виключення ОСОБА_7 зі складу учасників встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2022р. у справі №910/19568/21, яке набрало законної сили.

Окрім того, станом на сьогодні в товаристві відбуваються корпоративні конфлікти. Наявні різні судові спори, щодо оскаржень рішень учасників, щодо продажу частки у статутному капіталі товариства. Тобто учасники без участі ОСОБА_7 вчиняють дії на шкоду інтересам товариства, в тому числі з порушенням моїх прав та інтересів, як незаконно виключеного з числа учасників учасника.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому доводи.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання приходить до висновку.

Судами як першої так і апеляційної інстанції за результатами розгляду клопотань про арешт майна неодноразово надавалась оцінка обґрунтованості доводів прокурора/слідчого та наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більш того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне вручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому у структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Частина 1 ст. 170 КПК України зазначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно норм ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Корпоративні права - це права, які випливають із права власності на акцію акціонерного товариства або права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю або іншої юридичної особи, статутний капітал якої поділений на частки, або права на вклад до статутного капіталу юридичної особи у разі, якщо капітал такої особи неподілений на частки.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вивченні доводів прокурора щодо необхідності накладення арешту на майно, слідчим суддею встановлено, що прокурором не наведено жодних доказів того, що корпоративні права ТОВ «Альтаір» відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Посилання сторони обвинувачення на визнання корпоративних прав речовим доказом не містить жодної згадки чи факту, які б у своїй сукупності підтверджували б або давали привід припустити, що корпоративні права ТОВ «Альтаір» зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були знаряддями його вчинення, а також жодного доказу того, що статутний капітал підприємства був набутий протиправним шляхом, або здобутий у результаті розслідуваного кримінального правопорушення.

Крім того, до додатків до клопотання не долучено постанови про визнання корпоративних прав ТОВ «Альтаір» речовим доказом у даному кримінальному провадженні, при цьому у самому клопотанні прокурором зазначено, що станом на сьогодні в товаристві відбуваються корпоративні конфлікти та наявні різні судові спори, щодо оскаржень рішень учасників товариства, що дає підстави дійти висновку про вирішення даного спору між учасниками товариства у господарському судочинстві.

Також, набрало законної сили рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2022 року у справі №910/13737/21 про відмову у задоволенні позовних вимог зокрема про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Альтаір" від 23.03.2011 року, оформлене протоколом загальних зборів №3 від 23.03.2011 року, від 06.12.2011 року, оформлене протоколом загальних зборів №4 від 06.12.2011, від 08 липня 2013 року, оформлене протоколом загальних зборів №6 від 08.07.2013 року.

Доводи прокурора, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2022 року у справі №910/19568/21, яке набрало законної сили, викладені доводи щодо незаконності рішень загальних зборів учасників ТОВ «Альтаір», в тому числі щодо виключення ОСОБА_7 зі складу учасників встановлено суд до уваги взяти не може, оскільки дане рішення суду не надано, та сам прокурор в судовому засіданні зазначив що неперевіряв існування даного рішення, це пояснення зі слів заявниці.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень за №910/19568/21, рішення стосується, щодо визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів учасників ТОВ "Альтаір", що оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Альтаір" №6/1 від 24.11.2021 року.

Таким чином, слідчий суддя, вважає, що стороною обвинувачення не наведено доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі позбавлення або обмеження права власності, так як необґрунтовано, що корпоративні права учасників ТОВ «Альтаір» відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Відповідно до наданих до клопотання додатків та із самого клопотання не вбачається, що жодній з посадових осіб ТОВ «Альтаір» у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру, будь-які відомості щодо здійснення по відношенню до ТОВ «Альтаір» або його власників чи посадових осіб, розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, у матеріалах відсутні.

Таким чином дослідивши матеріали клопотання та вислухавши позицію сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до висновку, що версія органу досудового розслідування, що майно на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає ознакам ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у даному кримінальному провадженні, належним чином не підтверджена допустимими у розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Вказані обставини мають істотне значення при вирішенні питання щодо накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, однак у вказаному кримінальному провадженні правові підстави для накладення арешту на майно, яке зазначає прокурор у своєму клопотанні відсутні, відтак слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_11