ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2593/21

Провадження № 11-кп/4820/399/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції зі Славутським міськрайонним судом Хмельницької області та ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 вересня 2021 року за № 0000486 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який не одружений, не працевлаштований,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. В строк відбуття покарання зараховано час його тримання під вартою з 23 вересня 2021 року. Міру запобіжного заходу останньому до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 22.09.2021 року ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку за адресою АДРЕСА_1 , у період з 22 год. спільно зі співмешканцем своєї матері - ОСОБА_8 вживали алкогольні напої.
Близько 02 год. 23.09.2021 року ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин розпочав із ним сварку, яка переросла в бійку в кімнаті зали. Під час вказаної бійки, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав умисно наносити удари кулаками рук по голові та тулубу ОСОБА_8 , спричинивши не менш як 3 удари, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді: синця лівої скулової ділянки обличчя, садна носу зліва, синця лівої вушної раковини, садна лівої завушної ділянки голови, синця з осадженням передньо-бокової поверхні шиї зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
ОСОБА_6 припинив наносити удари ОСОБА_8 лише після того, як у бійку втрутилася його матір - ОСОБА_9 та малолітні сестри - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які спали у сусідніх кімнатах та прокинулися від шуму у будинку.
Після припинення зазначеної бійки, у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та був обуреним на ОСОБА_8 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на його вбивство.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство, ОСОБА_6 взяв зі столу у кімнаті зали господарський ніж для використання його як знаряддя для вчинення вбивства, та утримуючи його у правій руці, підійшов до ОСОБА_8 , що сидів у м`якому кріслі біля входу до кімнати, та продовжуючи сварку, почав висловлювати останньому погрози вбивством не реагуючи на прохання присутніх: матері та малолітніх сестер про припинення таких дій.
Надалі ОСОБА_6 , стоячи навпроти потерпілого, який сидів у кріслі та не вчиняв будь-яких активних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_8 та бажаючи їх настання, діючи умисно, схопив своєю лівою рукою за верхній одяг ОСОБА_8 та потягнув його до себе, від чого тулуб ОСОБА_8 нахилився вперед. ОСОБА_6 цілеспрямовано та із прикладанням значної сили наніс вістрям леза ножа, якого утримував у правій руці, один удар у ліву верхню ділянку спини ОСОБА_8 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої колото-різаної рани задньої поверхні лівої половини грудної клітки з ушкодженням лівої легені, що викликало у потерпілого ОСОБА_8 гостру крововтрату, від якої останній помер на місці події через короткий проміжок часу.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, призначивши таке за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
Вважає, що призначене йому покарання у виді 8 років позбавлення волі є занадто суворим.
Судом не було враховано такі помякшуючі покарання обставини як: визнання вини, акивне сприяння слідству та суду. Також не враховано, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем прорживання характеризується позитивно, хоч і неофіційно, але працює.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, оскільки таке відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, правильно врахував, що останній вчинив умисний особливо тяжкий злочин, внаслідок якого настали непоправні наслідки смерть людини.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Разом з тим, обвинувачений знехтував цими гарантіями та діючи умисно, позбавив життя особу, наслідки чого не мають зворотного характеру та в жодний спосіб не можуть бути усунені.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, місцевим судом правильно встановлено вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та в стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є визнання вини у скоєному.

Також, суд правильно врахував особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, не працевлаштований, але мав тимчасові заробітки.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку кримінального правопорушення та наслідки, які настали у вигляді смерті людини, з урахуванням особи винного, який визнав вину, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч. 1 ст. 115 КК України, наближеного до мінімального.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. Вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому як засудженим, так і іншими особами.
Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Посилання сторони захисту на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом не враховано визнання ним своєї вини у вчиненому, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, хоч і неофіційно, але працює, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані місцевим судом, з урахуванням яких суд призначив покарання в розмірі, визначеному санкцією статті, наближеному до мінімального.

Доводи про те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, на увагу суду не заслуговують, оскільки даними наявної в матеріалах справи характеристики від 24 листопада 2021 року, підписаної головою квартального комітету ОСОБА_12 , підтверджується, що ОСОБА_6 вживав спиртні напої, постійного місця роботи не мав, а тому він не є особою, яка характеризується позитивно (Т. 1, а.с. 161).

Що стосується твердження захисника про те, що судом безпідставно невраховано такої пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 7 квітня 2021 р. у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Захисник, посилаючись у своїй апеляційній скарзі на активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Не вбачається добровільної допомоги обвинуваченим слідству і з матеріалів кримінального провадження.

Визнання ним своєї вини та надання у суді правдивих показань не свідчать про активне сприяння розкриття злочину, що узгоджується із вищенаведеним висновком.

Оскільки в діях обвинуваченого не встановлено активного сприяння розкриттю злочину, тому дана обставина обґрунтовано не була врахована місцевим судом під час призначення йому покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, як того просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3