Єдиний унікальний номер 448/1197/17
Провадження № 1-в/448/15/22
У Х В А Л А
Іменем України
(повний текст)

31.03.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання Оксани ТХІР,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) подання провідного інспектора Яворівського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Ольги КРАСІНСЬКОЇ, про звільнення від відбування покарання по закінченню терміну випробування засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, (дані зазначено згідно особової справи засудженого),

учасники справи:
прокурор ОСОБА_3 ,
представник сектору з питань пробації ОСОБА_4 ,
засуджений ОСОБА_5 , не з`явився,
в с т а н о в и в :

Провідний інспектор Яворівського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним поданням, в якому зазначає, що до Яворівського РС з питань пробації поступило розпорядження про виконання вироку Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та наданням іспитового строку в 2 роки і з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або праці; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вказує, що відносно засудженого ОСОБА_2 під час іспитового строку двічі скеровувалось в суд подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, проте увалами Мостиського районного суду Львівської області, у задоволенні вказаних подань було відмовлено.

Зазначає, що також за час іспитового терміну засуджений ОСОБА_2 , вчинив двічі кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125 КК України, однак такі було закрито. Окрім цього, щодо ОСОБА_2 , існували також кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, вчинені таким до постановлення вироку Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року, проте і такі судом було закрито.

Вважає, що оскільки випробувальний термін закінчився, покладені обов`язки засудженим ОСОБА_2 в цілому виконані, тому просить вирішити питання про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового терміну.

Представник Яворівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_7 , в судовому засіданні подання підтримала, зі славшись на обставини, що в ньому зазначені.

Просила суд звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, оскільки іспитовий строк закінчився.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 , заперечила проти задоволення подання.

Засуджений ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився.

Згідно ст.539 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника сектору з питань пробації, а також думку прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року, ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та наданням іспитового строку в 2 роки і з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або праці; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду набрав законної сили 21.02.2018 року.

Засуджений ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Яворівському РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області.

Строк випробування закінчився 21 січня 2020 року.

Згідно вимог ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Згідно з ч.3 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Згідно із статтею 164 Кримінально-виконавчого кодексу України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу. У разі якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може виконати обов`язок (обов`язки), покладені на нього судом, уповноважений орган з питань пробації направляє до суду обґрунтоване подання про зміну таких обов`язків.

За змістом статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ч.2 ст.165 КВК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.
01.01.2019 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості, щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року кримінальне провадження за №0000001 про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.125 КК України, - закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

20.05.2019 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості, щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 10 липня 2019 року кримінальне провадження за №0000223 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, частина 1 статті 125 КК України, - закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Слід також зазначити, що відносно ОСОБА_2 , існували кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, котрі були вчинені засудженим до постановлення вироку Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року.

Разом з тим, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2021 року кримінальне провадження №0000678 від 14 серпня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, - закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Вищевказані ухвали суду набрали законної сили.

Із роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зі змісту статей 75, 78 Кримінального кодексу України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлене обвинувальним вироком суду, особа відповідно до статті 62 Конституції України, статті 2 КК та статті 17 КПК України вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання, у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже - відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України, від 29 червня 2004 року № 1906-1У «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 статті 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом, прилюдного судового розгляду при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у- кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не-буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що Правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне-діяння, оскільки, обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Наведена вимога має принциповий характер та стосується суддів, які здійснюють судове провадження щодо особи як у межах одного кримінального провадження, так і в межах різних проваджень щодо неї.

Згідно позиції Конституційного Суду України, сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є невинною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ суб`єктом посягання на порушення принципу презумпції невинуватості можуть бути не лише суд (судді), але й інші посадові особи та установи. Отже, зволікання представником уповноваженого органу з питань пробації із зверненням до суду після закінчення іспитового строку, встановленого судом, із поданням про звільнення засудженого від відбування покарання з мотивів, наприклад, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, може також трактуватися як передчасне висловлювання офіційною особою думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, а отже, - як порушення принципу презумпції невинуватості щодо нього.

З огляду на наведене вище, а також враховуючи, що відсутність у положеннях ст.ст.75, 78 КК, ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину (скоєння нового злочину та вина засудженого, як вже зазначалося, мають бути встановлені обвинувальним вироком суду).

Відповідно до ст.537 КК України під час виконання вироків судом вирішуються питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

На момент розгляду подання визначений засудженому ОСОБА_2 судом іспитовий строк випробування закінчився, про що вище було зазначено, за час такого засуджений проявив себе з посередньої сторони, оскільки за час випробувального терміну відносно ОСОБА_2 двічі скеровувалось в суд подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, однак в задоволенні таких, 17.09.2021р. та 02.03.2020р., відповідно, Мостиським районним судом Львівської області було відмовлено.

Окрім цього, відносно засудженого ОСОБА_2 , відсутні вироки, що набрали законної сили по вищевказаних кримінальних правопорушеннях, одні з яких були вчиненні в період іспитового терміну, інші до постановлення вироку Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_2 від призначеного судом покарання, оскільки іспитовий строк, визначений вищевказаним вироком Городоцького районного суду Львівської області від 22.01.2018 року, закінчився, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 75, 78 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Подання провідного інспектора Яворівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Ольги Красінської, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням, згідно вироку Городоцького районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, - по закінченню іспитового строку.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Повний текст ухвали виготовлено 05.04.2022 року

Суддя ОСОБА_1