Справа №639/5104/22
Провадження №1-в/639/200/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «ХВК № 18» - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,засудженого востаннє вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.05.2021р. за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

про умовнодострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання, посилаючись на те, що він позитивно характеризується, відбув більш ніж 2/3 призначеного строку покарання, заохочувався адміністрацією установи.

Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» в судовому засіданні вимоги клопотання засудженого підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись те, що засуджений більшість строку відбування покарання характеризувався посередньо, а позитивні зміни його характеристики мають не тривалий період часу.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду та передумовою такого звільнення є доведеність того, факт, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому за змістом раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений:

1)30.07.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

2)30.10.2019 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

5) 24.05.2021 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. В строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 05.07.2019 року по 24.05.2021 року.

Кінець строку відбування покарання ОСОБА_4 05.09.2023 року.

Отже, на момент розгляду клопотання невідбута ОСОБА_4 частина строку покарання становить 11 місяців 30 днів.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.07.2019 року.

Зокрема, з 12.05.2022 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)».

Постановою начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)», від 13.05.2022 року згідно ст. 101 КВК України переведений до дільниці соціальної реабілітації державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)».

За час відбування покарання у дільниці соціальної реабілітації характеризується добре. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці засуджений тричі заохочувався (08.04.2020р., 11.01.2022р. та 29.06.2022р.). Незнятих або непогашених стягнень не має.

Відповідно до ст.118 Кримінально виконавчого кодексу України працевлаштований на виробництві установи до цеху № 3 комірником. До праці ставиться сумлінно. Доручену йому роботу виконує якісно та в строк. У вільний від основної роботи час приймає активну участь у ремонтно-відновлювальних роботах споруд установи внаслідок авіаційного удару, який відбувся 05.03.2022 року під час військового вторгнення Російської Федерації на територію України в ході якого було пошкоджено територію та будівлі державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)».

Водночас, на виконання вищенаведених роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від №2 від 26.04.2002 року та узагальненні ВССУ від 01.04.2017р., судом було досліджено дані про поведінку та ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання та встановлено таке.

З 05.07.2019 року по 04.11.2019 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)». За час тримання вимоги режиму тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався, характеризувався посередньо.

З 04.11.2019 року по 02.06.2020 року відбував покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонії (№18)». За час тримання вимоги режиму відбування покарання не порушував. З метою стимулювання правослухняної поведінки був 1 раз заохочений.

З 02.06.2020 року по 04.01.2021 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)». За час відбування покарання режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався, характеризувався посередньо.

З 04.01.2021 року по 09.02.2021 року відбував покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонії (№18)». Заохочень не мав, характеризувався посередньо.

(а.с. 97 ч. 2 особової справи)

З 09.02.2021 року по 27.05.2021 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)». За час відбування покарання режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 27.05.2021 року по 05.03.2022 року відбував покарання у державній установі Холодногірська виправна колонії (№18)». Згідно характеристики від 11.08.2021р. характеризувався негативно. (а.с. 161 ч. 2 особової справи)

З 05.03.2022р. по 12.05.2022р. відбував покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)». За час відбування покарання вимог режиму не порушував, стягнень та заохочень не мав, характеризувався посередньо (а.с. 182 ч. 2 особової справи)

При цьому 03.02.2021р. за допущене порушення режиму під час утримання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» до ОСОБА_4 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення форми одягу.

Також 06.08.2021р. за допущене порушення режиму під час утримання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» до ОСОБА_4 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за зберігання заборонених предметів.

Необхідно відзначити, що за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.

27.01.2021р., а також 11.08.2021р., тобто, зокрема за рік до розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, на засіданні комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» (протоколи №№3, 27) розглядалось питання щодо можливості переводу ОСОБА_4 до виправної колонії іншого рівня безпеки згідно ст. 100 КВК України, та відповідно рішеннями комісії засудженому відмовлено в переведенні, так як він не стає на шлях виправлення. (а. 99, 163 частини 2 особової справи)

Також 11.08.2021р. на засіданні комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» (протокол №27) розглядалось питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, та було прийнято рішення про відмову у представленні до суду матеріалів щодо заміни ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким, адже він не став на шлях виправлення. (а.с. 164 частини ІІ особової справи).

Більш того 27.04.2022р. рішенням комісії ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» (протокол №15) було відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , тому що він не довів свого виправлення. (а.с. 184 частини ІІ о.с.)

Лише 13.05.2022 року на засіданні комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» було прийнято рішення про переведення ОСОБА_4 до дільниці соціальної реабілітації, оскільки він стає на шлях виправлення. (а.с. 190 частини ІІ о.с.) Тобто згідно вказаного рішення ОСОБА_4 лише стає на шлях виправлення, в той час як підставою умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

У суду немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісій, створених адміністраціями установ, де засуджений відбував покарання.

Крім того ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень проти власності (ст. 185 КК України), звільнявся від відбування покарання за його вчинення з іспитовим строком та в подальшому вчинив аналогічні, але більш тяжкі, корисливі кримінальні правопорушення, за які на теперішній час відбуває покарання, що свідчить про стійку антисоціальну настанову ОСОБА_4 на скоєння кримінальних правопорушень відповідної категорії та низьку ефективність застосування до нього заохочувальних заходів.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, а певний період (за рік до розгляду клопотання) і негативно, а період зміни його поведінки на кращу, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, безпідставним, а доводи клопотання мають формальний характер.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1