КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 липня 2022 року, без визначення застави.

Таке рішення суд мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2664/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1
фактичним обставинам та порушенням права на захист, просить її скасувати та задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою було подано до суду з порушенням норм ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки йому не було надано копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність у продовженні строків тримання під вартою, але було надано клопотання захиснику ОСОБА_9 , яку було залучено, згідно ст. 53 КПК України, та від якої він відмовився, оскільки, згідно правового договору, має захисника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим під час розгляду даного клопотання він був позбавлений права на захист.
При цьому зазначає, що під час судового розгляду захисник ОСОБА_9 повідомила, що нею було узгоджено позицію в телефонній розмові із його захисником ОСОБА_11 , але це є неправдою, що підтверджує сам захисник ОСОБА_12 .
Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції неодноразово здійснює безпідставне задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жодного підтвердження письмового або будь-якого іншого, яке підтверджує обґрунтування вказаних ризиків, як прокурором, так і судом надано не було, тому винесене судом рішення не відповідає дійсності.
Крім того, зазначає, що під час судового засідання головуючий суддя тиснула на нього та вела себе дуже емоційно, чим змушувала його нервувати та почуватись у постійному стресі.
Таким чином, вважає, що оскаржуваним рішенням суду було порушено його право на справедливий, неупереджений та законний судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який, підтримуючи апеляційну скаргу, уточнив своє прохання та просив, скасувавши ухвалу суду, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, та пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги та такого прохання обвинуваченого, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.
Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіперебувають обвинувальні акти в об`єднаному кримінальному проваджені по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тому продовжив обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів, оскільки суд дослідив та оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ряду тяжких, а також і особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, кількість епізодів злочинної діяльності, зокрема, що, відповідно до обвинувальних актів, його протиправні дії щодо згвалтування мали місце відносно трьох потерпілих, як щодо такої ж кількості осіб було вчинено і тяжкий корисливий злочин,тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, і обвинувачується у вчиненні таких же та продовженні їх вчинення, в тому числі і в період часу, коли йому вже було повідомлено про підозру та обвинувальні акти по ряду з них були направлені до суду, та з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченийможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою було подано до суду з порушенням норм ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки йому не було надано копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність у продовжені строків тримання під вартою, а таке було надано клопотання захиснику ОСОБА_9 , яку було залучено згідно ст. 53 КПК України, та від якої він відмовився, оскільки, згідно правового договору, має захисника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим під час розгляду даного клопотання він був позбавлений права на захист, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України, і з огляду на те, що участь захисника у даному провадженні є обов`язковою, а захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_13 , який здійснює його захист на підставі Договору про надання правової допомоги, до суду не з`явився, що зумовлювало необхідність відкладення судового розгляду, при наявності клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке підлягало вирішенню, то суд першої інстанції, у відповідності до положень ст. 53 КПК України, обґрунтовано залучив захисника за призначенням з Центру безоплатної вторинної правової допомоги для здійснення захисту обвинуваченого у судовому засіданні під час розгляду вказаного клопотання прокурора та з дотриманням права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 розглянув клопотання сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на можливу упередженість головуючого судді, яка, на його думку, під час судового засідання тиснула на нього та вела себе дуже емоційно, чим змушувала його нервувати та почуватись у постійному стресі, не досліджуються колегією суддів, оскільки такі питання вирішуються за правилами §6 глави 3 КПК України («Відводи»).

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 липня 2022 року, без визначення застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3