Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05 січня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на строк 60 днів по 05.03.2022 року (включно).

в с т а н о в и л а:

На розгляді Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05 січня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на строк 60 днів по 05.03.2022 року (включно).

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ризики переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення обвинуваченими не зменшилися та продовжують існувати.

На вказане рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05.01.2022р. про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Постановити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22год.00хв. до 07год.00хв., за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши в залі суду з під варти ОСОБА_7 .

Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконна та постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих повноважень КПК України шляхом порушення встановленої процедури судового розгляду, безпідставно відновив судовий розгляд з метою розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

Зазначає, що суд першої інстанції не виконав вимоги глави 18 розділу II КПК України абзацу 20-5 перехідних положень КПК України, не дотримався принципу презумпції невинуватості та не застосував практику рішень ЄСПЛ щодо обмеження свободи.

Вказує, що суд вправі був перейти лише до судових дебатів, так як в присутності захисника ОСОБА_7 завершив судовий розгляд, і незаконно поновив у відсутності його захисника призначеного від держави, ще й повторно залучив захисника від держави, поза згодою ОСОБА_7 .

Посилається на те, що термін дії попередньої ухвали від 12.11.2021р. закінчувався 11.01.2022р., тобто клопотання про продовження строку тримання під вартою стороною обвинувачення мало бути подане 01.01.2022р.

Вказує, що прокурор не довела наявність ризиків, а лише навела норми закону, такими як наприклад можливо підозра у вчиненні нового кримінального правопорушення і не надала доказів, що обвинувачений вже вчиняв чи вчинить дії по переховуванню від суду, адже таких дій в своєму житті ОСОБА_7 не вчиняв.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, просили її задовольнити.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з доповненнями адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченму ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 05.01.2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так і сторони захисту доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість та обсяг обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 тяжкого злочину, за яке передбачено покарання (ч.2 ст.186 КК України) у виді позбавлення волі від 4 до 6 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та існування ризику переховування від суду.

Також судом враховано наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий в тому числі за вчинення злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил, а тому вказаний ризик є доведений.

Вказані обставини свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Судом також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його молодий вік та стан здоров`я, який стаціонарного лікування не потребує.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта на відсутність в ухвалі суду посилання на докази існування ризиків та автоматичне продовження судом запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , оскільки аналізуючи наведені прокурором ризики, які існували при обранні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, які не зменшилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість запобіганню вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги глави 18 розділу II КПК України абзацу 20-5 перехідних положень КПК України, не дотримався принципу презумпції невинуватості та не застосував практику рішень ЄСПЛ щодо обмеження свободи та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою подане з порушенням вимог КПК України, апеляційний суд визнає безпідставними.

В ухвалі суду наведені обґрунтовані мотиви, з яких судом визнано необґрунтованими доводи захисників про істотне порушення вимог КПК України прокурором при подачі клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , а також про неможливість вирішення судом питання про продовження вказаного запобіжного заходу.
З такими мотивами погоджується також колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотань судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК України та дотримано вимог ст.ст. 176-206 розділу II цього Кодексу (запобіжні заходи), зокрема, вимог ст.199 КПК про порядок продовження строку тримання під вартою.
Суд, розглядаючи заявлені клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05 січня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів по 05.03.2022 року (включно), залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: