Справа № 738/232/22
№ провадження 1-в/738/34/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» спільне подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 ,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
представника установи

виконання покарань - ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережна комісія Менської міської ради звернулися до суду із спільним поданням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 , яке обґрунтоване тим, що він відбув 1/2 частину призначеного судом строку покарання, за час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений стягнень не має, має два заохочення, його поведінка та ставлення до праці свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, обмеженням волі.
До початку розгляду справи Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» подала до суду заяву про залишення спільного подання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 , без розгляду у зв`язку з досягненням засудженим пенсійного віку.
Виклад позиції учасників судового розгляду.
Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судовому засіданні підтримав заяву про залишення спільного подання без розгляду.
Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягав на розгляді спільного подання по суті, разом з тим зазначив, що на даний час працевлаштований на підприємстві установи виконання покарання, а тому і у разі застосування до нього пільги у виді заміниневідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі, в подальшому також має намір працювати та самостійно утримувати себе.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення спільного подання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_2 хоч і відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання, став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка та ставлення до праці, проте є особою пенсійного віку, до якої в силу положень ст.61 КК України не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі.
Встановлені судом обставини. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, встановлених законом.
Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (п.3 ч.1 ст.537 КПК України).
Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.129, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70, п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк покарання засудженому ОСОБА_2 обчислюється з 04 січня 2018 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_2 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 січня 2018 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_2 покарання змінено, останній вважається засудженим за ч.1 ст.129, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі.
Отже, на час розгляду подання засуджений ОСОБА_2 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.
Станом на 17 травня 2022 року невiдбутий строк покарання засудженого ОСОБА_2 становить 3 роки 10 місяців 17 днів позбавлення волі.
З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 05 січня 2018 року.
За час перебування у Луцькому СІЗО засуджений порушень встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень не мав.
З 06 грудня 2019 року по теперішній час ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де зарекомендував себе позитивно: дотримується вимог, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня, на профілактичних обліках не перебуває, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, з 02 листопада 2020 року по даний час працевлаштований працівником швейної дільниці установи, за сумлінне ставлення до покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має два заохочення, в порядку черговості залучається до робіт з благоустрою установи, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, з власної ініціативи займається індивідуальною програмою диференційованого впливу «Фізкультура та спорт».
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання. Про те, що засуджений став на шлях виправлення може свідчити його зразкова поведінка, яка полягає у дотриманні правил внутрішнього трудового розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, а також сумлінне ставлення до праці, яке передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.
Дослідивши дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_2 , судом встановлено, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений не допускав порушень порядку відбування покарання, поведінка засудженого є стабільно позитивною, про що свідчить дотримання ним правил розпорядку дня, відсутність у нього стягнень та наявність заохочень. Засуджений, відбуваючи покарання в установі виконання покарань, залучений до праці, заохочувався за виконання покладених на нього обов`язків, вказані обставини свідчать про позитивні зміни в його поведінці.
Таким чином, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що засуджений ОСОБА_2 , відбувши 1/2 частину призначеного строку покарання, став на шлях виправлення, про що свідчать його зразкова поведінка та сумлінне ставлення до покладених на нього обов`язків.
Проте, вирішуючи питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі, суд враховує положення ч.3 ст.61 КК України, яким встановлено обмеження щодо призначення покарання у вигляді обмеженням волі, яке не може бути застосовано до осіб, що досягли пенсійного віку.
Судом встановлено, що на час розгляду справи засуджений ОСОБА_2 досяг пенсійного віку, має повних 61 рік, що унеможливлює заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні спільного подання.
Керуючись статтями 61, 82 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні спільного подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 19 травня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1