Справа № 127/2817/22
Провадження № 1-кп/127/54/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці, в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, а також клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, відомості про яке внесено 18.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001519, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, мотивуючи наступним. Підставою для продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, на переконання сторони обвинувачення, з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду. Даний ризик підтверджується також тим, що згідно положень ст. 75 КК України не допускається звільнення від відбування покарання з випробуванням при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції.

Прокурор ОСОБА_3 звертав увагу суду на особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має жодних законних джерел заробітку, соціально-стримуючих факторів, таких як: сім`я, місце роботи, нерухоме майно. Прокурор просив врахувати стан здоров`я обвинуваченого, зокрема наявність у нього захворювання при якому заборонено вживати алкогольні напої цукрового діабету, однак останній нехтуючи даним застереженням, зловживав алкогольними напоями та після чого сів за кермо, чим створив небезпеку для життя та здоров`я невизначеного кола осіб.

На переконання сторони обвинувачення, також існує ризик незаконного впливу на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд оцінює докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження отримує усно. Також наявний ризик того, що обвинувачений зможе перешкоджати розгляду даного кримінального провадження іншим чином, який мотивований прокурором тим, що на даний час тривають експертизи та не проведені усі слідчі (розшукові) дії.

Прокурор просив врахувати, що життя та здоров`я людини відповідно до Конституції України є найвищою соціальною цінністю. В результаті грубого порушення правил дорожнього руху ОСОБА_4 , який здійснював рух в стані алкогольного сп`яніння, збив пішохода на пішохідному переході, в результаті чого настала смерть особи.

Відтак, з урахуванням усіх вищевказаних обставин прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора з тих підстав, які викладені у його клопотанні про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Адвокат ОСОБА_6 зазначив, що його підзахисному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою згідно ухвали від 24.11.2021, який в подальшому періодично продовжувався. Відтак, ОСОБА_4 перебуває під вартою понад десять місяців. Разом з тим, обвинувачений має ряд тяжких хронічних захворювань ендокринної, серцево-судинної системи, нирок та очей. Адвокат звертає увагу суду, що ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет з 1992 року, при поміщенні до ДУ «Вінницька установа відбування покарань (№1)» (далі ДУ «ВУВП (№1)») він був оглянутий лікарем ендокринологом. Обвинувачений періодично перебував на стаціонарному лікування за місцем свого проживання та йому було призначено інсулінотерапію: у 2018 - 32 одиниці на добу, у 2020 році - 50 одиниць на добу, у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_6 , обвинуваченому в умовах ДУ «ВУВП (№1)» призначено інсулінотерапію в кількості 39 одиниць на добу. Захисник акцентував увагу суду, що його підзахисний з 03.02.2022 та по теперішній час перебуває у медичній частині ДУ «ВУВП (№1)», тобто сім місяців із десяти тих, яких він перебуває в умовах попереднього ув`язнення. З урахуванням того, що ОСОБА_4 за місцем його постійного проживання, було визначено більшу дозу інсуліну на добу, відповіді-роз`яснення причин зменшення дози інсуліну на добу в умовах ДУ «ВУВП (№1)» адвокат ОСОБА_6 не отримав, відтак останній просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки на даний час існує гостра необхідність проведення лікування ОСОБА_4 в умовах Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру Вінницької міської ради.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо клопотання прокурора, підтримала повністю клопотання адвокат ОСОБА_6 зазначивши, що дійсно ОСОБА_4 в умовах ДУ «ВУВП (№1)» сім місяців перебуває у медичній частині, у цей період часу у нього спостерігається погіршення стану здоров`я. Чи отримує він в повній мірі кваліфіковану медичну допомогу встановити неможливо, оскільки у відповідях на різні адвокатські запити міститься різна інформація. Адвокат ОСОБА_5 просила суд врахувати, що її підзахисний є інвалідом 3-ї групи, інсулінозалежним та в умовах ДУ «ВУВП (№1)» перебувати не може. З урахуванням стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 просила змінити обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Повідомив суду, що він не переховувався від органів досудового слідства, а також на даний час не має наміру переховуватись від суду, тому вважає за можливе змінити йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положено ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судом враховано, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Згідно положень ст. 75 КК України не допускається звільнення від відбування покарання з випробуванням при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції. Відтак, на переконання суду існує ризик того, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній зможе переховуватись від суду, з метою уникнення призначеного покарання.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

Суду не надано доказів, що обвинувачений до затримання був працевлаштований, тому на переконання суду, існує ризик, що обвинувачений зможе вчиняти й інші кримінальні правопорушення.

Крім вищевикладеного обґрунтування наявних ризиків, при вирішенні заявленого клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу судом враховано, що існує ризик впливу на свідків, оскільки обвинуваченому відомі адреси проживання останніх, з метою зміни наданих ними показів під час досудового розслідування.

Крім того, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Судом досліджено виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 29 - ОСОБА_4 та відповіді на адвокатські запити адвоката ОСОБА_6 , які надані стороною захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого, однак судом не встановлено, що ОСОБА_4 не може через будь яку з наведених хвороб перебувати в установі попереднього ув`язнення.

Згідно сформованої практики ЄСПЛ (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991, Мироненко і Мартенко проти України від 10.12.2009, Геращенко проти України від 07.11.2013), відповідно до якої рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а також тривалість обґрунтованої підозри у вчиненні затримаю особою злочину, є неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, судом враховано практику ЄСПЛ, де зазначено, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи зазначені обставини суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 291, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 23.09.2022 до 21.11.2022 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду, в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: