ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1927/22 Справа № 191/1078/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження під час розгляду апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 90000017 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_10
ВСТАНОВИВ:
Обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 разом з невстановленими досудовим слідством особами, у невстановлений під час досудового розслідування час дізналися, що за адресою: м. Дніпро, вул. Боброва, буд. 5, розташоване приміщення №37, площею 61,8 квадратних метри, яке перебуває на балансі Дніпровської міської ради та знаходиться у занедбаному стані і фактично ніким не використовується. В цей час, у ОСОБА_8 та невстановлених досудовим слідством осіб, виник злочинний намір, направлений на придбання права на майно, шляхом обману (шахрайство), що вчинено за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Реалізуючи умови попередньої змови, ОСОБА_8 у невстановлений час, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб, отримав від невстановлених досудовим слідством осіб підроблені правовстановлюючі документи на своє ім`я, на приміщення АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтво про право власності від 25.02.2002 року, видане Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі Рішення виконавчого комітету Красновардійської районної ради народних депутатів від 10.03.1989 №1526 на нежитлове приміщення №37 розташоване на першому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_3 , яке ніколи не видавалось.

Продовжуючи реалізовувати умови попередньої змови з невстановленими досудовим слідством особами, ОСОБА_8 , шляхом обману, розуміючи, що він ніколи не мав правових підстав на володіння об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , площею 61,8 квадратних метри, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, повинен був здійснити дії з реєстрації на своє ім`я об`єкту вищезазначеного нерухомого майна шляхом використання завідомо підробленого документа.

Продовжуючи реалізовувати умови попередньої змови з невстановленими досудовим слідством особами, направлені на придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах 17.10.2018, в післяобідній час, приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи, що він використовує завідомо підроблений документ, реалізуючи злочинний умисел, направлений на протиправне, корисливе та неоплатне заволодіння майном територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради звернувся до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нежитлове приміщення № 37 розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 , за громадянином ОСОБА_8 та надав завідомо підроблений документ, щодо належності йому на праві власності нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , а саме свідоцтво про право власності, нібито видане 25.02.2002 Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі Рішення виконавчого комітету Красновардійської районної ради народних депутатів від 10.03.1989 №1526, яке ніколи не видавалось.

Таким чином, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, довів свій злочинний умисел до кінця шляхом надання державному реєстратору Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_11 , завідомо підробленого офіційного документу - свідоцтво про право власності, нібито виданого 25.02.2002 Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі Рішення виконавчого комітету Красновардійської районної ради народних депутатів від 10.03.1989 №1526, щодо належності йому на праві власності нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , що містив інформацію здатну спричинити наслідки правового характеру.

Відповідно до інформації Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради рішення Красногвардійської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська та її виконавчого комітету від 10.03.1989 під №1526-не існує, а засідання зазначеного райвиконкому 10.03.1989 не відбувалось. Крім того, згідно з інформацією Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації ДОР, станом на 31.12.2012 відсутні відомості, щодо реєстрації права власності на приміщення №37 за ОСОБА_8 ..

В подальшому, 19.10.2018 у невстановлений в ході досудового розслідування час, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, ОСОБА_8 маючи на меті умисел на набуття права власності на майно шляхом обману, будучи обізнаними, що він не являється власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно не має жодних підстав для законного набуття права власності на зазначене нерухоме майно, розробивши злочинний план, спрямований на незаконне заволодіння чужим нерухомим майном, а саме об`єктом нерухомості - розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне набуття права власності на вищевказане майно шляхом обману з метою його подальшого відчуження та отримання вигоди, звернувся до державного реєстратора Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , із заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень (реєстраційний номер заяви № 30650088), щодо реєстрації на своє ім`я права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, розташованого за вищевказаною адресою, до якої долучив копію підробленого свідоцтва про право власності, нібито виданого 25.02.2002 Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі Рішення виконавчого комітету Красновардійської районної ради народних депутатів від 10.03.1989 №1526.

На підставі поданих ОСОБА_8 завідомо підроблених документів 19.10.2018 державним реєстратором Іларіонівської сільради Синельниківського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вищенаведене приміщення за ОСОБА_1 (індексний номер рішення 43574892).

Тим самим, ОСОБА_8 , шляхом обману, придбав право на майно спричинивши своїми діями матеріальну шкоду Дніпровській міській раді, згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи під № 2703-19 від 07.08.2019, в розмірі 924764 грн. (дев`ятсот двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят чотири гривні), тобто спричинив матеріальну шкоду, в особливо великому розмірі.

В подальшому, 06.04.2019 ОСОБА_12 на підставі договору дарування нежитлового приміщення під №5-187 від 06.04.2019, передав безоплатно ОСОБА_13 право власності на приміщення АДРЕСА_5 , тим самим, розпорядившись вищевказаним нерухомим майном.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Короткий зміст вимог клопотання захисника і узагальнення доводів особи, яка його подала.
Під час розгляду апеляційної скарги прокурора, захисник ОСОБА_6 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_14 , про закриття кримінального провадження на підстав п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з тим, що після повідомлення ОСОБА_14 про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, а дане кримінальне провадження не є тяжким чи особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи.
Вказане клопотання захисник обгрунтував тим, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_14 направлений до суду поза межами строку досудового розслідування, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 повідомлено про підозру 19 вересня 2019 року та обвинувальний акт було вперше скерований до суду 30.09.2019 року. В подальшому ухвалою колегії суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року обвинувальний акт було повернуто прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, для усунення недоліків. Вказана ухвала набрала чинності 23 січня 2020 року після розгляду апеляційної скарги прокурора, яку було залишено без задоволення. Після отримання обвинувального акта судом першої інстанції 06 лютого 2020 року його було повернуто до Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 для виконання ухвали.
Проте, лише 22 лютого 2020 року прокурором було внесено відомості до ЄРДР про повернення обвинувального акта прокурору та фактично відновлено досудове розслідування, в ході якого було проведено ряд слідчих дій, зокрема допит свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, повідомлено про нову підозру і 07 квітня 2020 року стороні захисту було відкрито матеріали досудового розслідування. Обвинувальний акт повторно надійшов до суду першої інстанції лише 10 квітня 2020 року, тобто з порушенням строків, визначених ст. 219 КПК України, що на думку захисника свідчить про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_14 підтримали подане захисником клопотання та просили його задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Захисник додатково зазначив про те, що аналогічне клопотання було подано до суду першої інстанції, однак воно залишилось не вирішеним.
Прокурори заперечували проти задоволення вказаного клопотання, зазначили, що у даному кримінальному провадженні всі процесуальні дії було проведено в межах строку досудового розслідування, оскільки строк досудового розслідування фактично був відновлений саме з моменту отримання процесуальним керівником даного кримінального провадження, тобто 21.02.2020 року, а тому обвинувальний акт повторно направлений до суду в межах строку досудового розслідування.
Прокурор ОСОБА_9 додатково зазначив, що апеляційний суд, з огляду на положення ст. 417 КПК України має право скасувати лише обвинувальний вирок та закрити кримінальне провадження, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеної, зокрема в ухвалі від 05.03.2021 року у справі №761/32183/17.
Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання захисника та просив відмовити в його задоволенні.
Мотиви апеляційного суду.
Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників апеляційного перегляду, повторно дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявленого клопотання, приходить до висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції має бути скасований з закриттям кримінального провадження з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито (п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України).
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, 19 вересня 2019 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

30 вересня 2019 року сторону захисту було повідомлено про завершення досудового розслідування, надано доступ до матеріалів досудового розслідування і в цей же день складено і затверджено обвинувальний акт, який направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та отримано судом 01 жовтня 2019 року.

Таким чином, з моменту повідомлення особу про підозру до дня направлення обвинувального акту до суду минуло 12 днів.

Ухвалою колегії суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України було повернуто прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, процесуальним керівником у справі було подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська супровідним листом за Вих. № 23774/20-Вих/1-кп/204/698/19 від 05 лютого 2020 року, обвинувальний акт було скеровано до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, яка, згідно з вхідним штампом вказаного органу, 06 лютого 2020 року отримала вказаний обвинувальний акт (т. 3 а.с. 145).

На вказаному супровідному листі містяться резолюції керівника прокуратури та ОСОБА_15 від 06.02.2020 року, відповідно до яких вказаний обвинувальний акт передається ОСОБА_7 та ОСОБА_16 для усунення недоліків.

В той же час, згідно з відомостями, які були надані прокурором під час розгляду справи в суді першої інстанції щодо руху кримінального провадження № 0000017, інформацію про повернення обвинувального акта прокурору було внесено до ЄРДР лише 21 лютого 2020 року.

В подальшому прокуратурою було фактично відновлено досудове розслідування та проведено ряд процесуальних та слідчих дій, зокрема: допит свідка ОСОБА_11 від 21 лютого 2020 року, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з вказаним свідком від 02 березня 2020 року, допит свідка ОСОБА_17 від 27 лютого 2020 року, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з цим свідком від 27 лютого 2020 року, винесено постанову про зупинення досудового розслідування від 02 квітня 2020 року у зв`язку з хворобою підозрюваного, винесено постанову про відновлення досудового розслідування від 06 квітня 2020 року, 07 квітня 2020 року повідомлено ОСОБА_14 про зміну раніше повідомленої підозри та в цей же день допитано останнього, повідомлено про завершення досудового розслідування, надано доступ до матеріалів досудового розслідування, розглянуто клопотання захисника про проведення слідчих дій та долучення документів, складено слідчим та затверджено прокурором обвинувальний акт, який згідно вхідного штампу суду першої інстанції надійшов в провадження суду 10 квітня 2020 року.

Таким чином, з огляду на ту обставину, що загальний строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні складав 12 днів, то для усунення недоліків обвинувального акта прокурор мав строк 1 місяць 18 днів, початок сплину якого слід вважати з моменту отримання прокуратурою обвинувального акта до моменту його повторного отримання судом першої інстанції.

У даному випадку, як зазначалось вище, обвинувальний акт було отримано прокуратурою 06 лютого 2020 року, а повторно отримано його судом лише 10 квітня 2020 року, що складає 1 місяць і 29 днів, з урахуванням постанов про зупинення досудового розслідування.

Відтак, загальний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні складає 2 місяці і 11 днів, що суперечить положенням п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України та у даному випадку є підставою для закриття кримінального провадження, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Такі висновки суду апеляційного суду повністю узгоджуються з рішенням колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладені у постанові від 01 липня 2021 року у справі №752/3218/20.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи прокурора в тій частині, що зазначений строк слід рахувати з 21 лютого 2020 року, тобто з моменту, коли йому фактично було передано це кримінальне провадження, оскільки, як вказувалось вище, керівником прокуратури, після повернення обвинувального акта саме 06 лютого 2020 року було вказано на необхідність усунення недоліків, а тому ці доводи є такими, що ґрунтуються на власній, хибній оцінці фактичних обставин справи.

В протилежному випадку, особа тривалий час знаходилась би в стані правової невизначеності щодо свого процесуального статусу та набуття нею такого статусу залежало б від процесуальної поведінки прокурора щодо внесення прокурором відповідних відомостей до ЄРДР, що суперечить положенням ст. 28, ч. 2 ст. 113 та ст. 283 КПК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що вказане питання потребує законодавчого врегулювання, однак, враховуючи вимоги до «якості закону» як складової принципу верховенства права та її складових елементів як передбачуваність актів права та сталість і послідовність приписів права, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Хасан і Чауш проти Болгарії» та ін., відповідно до вимог принципу правової визначеності, орган, який здійснює правозастосування у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта, адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки.

Щодо посилань прокурора про неможливість скасування виправдувального вироку та закриття кримінального провадження, колегія суддів зазначає таке.

Як вказувалось вище, положення п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України передбачає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Синтаксичне тлумачення цієї норми закону вказує, що скасоване може бути будь-яке судове рішення, в розумінні Глави 29 КПК України, тобто це стосується й виправдувального вироку.

Посилання прокурора на ухвалу ККС ВС від 05.03.2021 року у справі № 761/32183/17 є нерелевантним, оскільки у цьому випадку Верховним Судом розглядалось питання про закриття кримінального провадження апеляційним судом на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка є нереабілітуючою обставиною, та, більше того, прокурору було відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв`язку з відсутністю підстав для скасування ухвали апеляційного суду.

У даному випадку, апеляційний суд враховує висновки ККС ВС, викладені у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 483/911/20, відповідно до яких направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та має наслідки закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
При цьому, в межах даної справи, Верховним Судом було скасовано виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, якою вказаний вирок було залишено без змін, та касаційним судом закрито провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а тому, обставини справи, яку розглядав Верховний Суд, аналогічні даному кримінальному провадженню.

З огляду на все вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції залишив вказані обставини поза увагою, не дав належної правової оцінки і за наявності підстав для закриття провадження провів судовий розгляд, не надав жодної оцінки доводам захисника про направлення обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування, що у даному випадку є істотним порушенням вимог КПК України (п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України), у зв`язку з чим клопотання захисника підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції має бути скасований із закриттям кримінального провадження, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Додатково апеляційний суд, зважає й на висновки ККС ВС, які викладені у його постанові від 04 жовтня 2018 року у справі № 752/4900/15-к, відповідно до яких, після повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, дії останнього обмежені лише усуненням недоліків обвинувального акта, відновлення досудового розслідування та проведення процесуальних дій є недопустимим.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, всупереч вказаним висновкам Верховного Суду, у даному кримінальному провадженні, після повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, було фактично відновлено досудове розслідування, проведено низку слідчих дій, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, складено та затверджено новий обвинувальний акт, що додатково вказує на те, що ОСОБА_14 не набув статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.
Виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження стосовно особи, щодо якої встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, суперечить цим засадам, а тому апеляційний суд не входить в обговорення доводів апеляційної скарги прокурора про незаконністю вироку суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неналежної оцінки судом доказів, у зв`язку з тим, що кримінальне провадження закривається з інших підстав.
Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 412, 417 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати.
Кримінальне провадження № 0000017 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4