Провадження №1-кп/127/630/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді-доповідача ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 115, частиною четвертого статті 189 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 115, частиною четвертого статті 189 КК.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії, обраних до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених зазначених запобіжних заходів, на даний час не відпали та не зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки обвинувачення не підтверджується відповідними доказами. Зауважив, що він вже тривалий час перебуває під вартою, натомість розгляд справи по суті не відбувається. Просив суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт в нічну пору доби.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 , яка була залучена судом для здійснення окремої процесуальної дії просила змінити її підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, непов`язаний з позбавленням волі. При цьому звернула увагу суду на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Зауважив, що бажає приносити користь державі, перебуваючи на волі він буде мати змогу захищати батьківщину.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки та бажає захищати батьківщину. Крім того, повідомив, що його підзахисний має хронічне захворювання, яке значно загострилось за час його перебування під вартою.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
23.04.2020 набрав чинності Закон України від 13.04.2020 № 558-IX «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 558-IX).
Зазначеним Законом № 558-IX пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) викладено у новій редакції та встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
Абзацам шостим пункту 1 Закону № 558-IX регламентовано, що у разі неможливості у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (далі Постанова № 211), відповідно до пункту 1 якої з 12 березня до 3 квітня 2020 встановлено на усій території України карантин, дію якого було неодноразово продовжено.
З огляду на викладене, зважаючи на неможливість зібрання суду в повному складі, за наявності необхідності виконання приписів частини третьої статті 331 КПК щодо доцільності перебування обвинувачених під вартою або ж доцільності зміни застосованого до них запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, суд вважає за можливе розглянути клопотання сторін кримінального провадження головуючим суддею.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Строк дії застосованих до обвинувачених запобіжних заходів спливає 24.07.2022. Отже, стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства дотримані не були. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Також суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії обраних обвинуваченим запобіжних заходів або їх заміни суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Згідно з положеннями частини першої статті 183 КПК взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).
Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).
Також суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).
Відповідно до вимог статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, сторона захисту, зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 послався на ту обставину, що судовий розгляд кримінального провадження не здійснюється по суті, а лише вирішуються питання щодо доцільності продовження, зміни або скасування запобіжних заходів.
З огляду на такі твердження обвинуваченого суд вважає за доцільне зазначити таке.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року продовжено строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2212-IX від 21.04.2022. Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 7389 від 18.05.2022.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 бере участь в судовому розгляді дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку, оскільки проживає та здійснює професійну діяльність у м. Харкові. Разом з тим, з моменту введення в Україні воєнного стану адвокат ОСОБА_9 не має змоги брати участь у судовому розгляді дистанційно у зв`язку з постійними бойовими діями на території його міста, про що останній повідомив суд у телефонному режимі. При цьому, адвокат ОСОБА_9 зауважив, що згідно з нормами чинного кримінально-процесуального законодавства, за наявності клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу суд може залучати захисників для проведення окремої процесуальної дії.
З огляду на викладене суд вважає за доцільне зауважити, що судовий розгляд кримінального провадження по суті не здійснюється, зокрема, у зв`язку з неможливістю адвоката ОСОБА_9 бути присутнім у судовому засіданні.
Крім того, обвинувачені, клопочучи про зміну запобіжного заходу, послались на бажання захищати державу в умовах воєнного стану. З огляду на таку позицію обвинувачених суд вважає за доцільне зазначити таке.
Хоча приписи Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містять заборони щодо мобілізації осіб, які мають не зняту і не погашену судимість, однак суд вважає за доцільне зауважити таке.

Зі змісту підпункту 1 абзацу третього частини першої статті 616 КПК випливає, що клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що особа підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану. При цьому підпунктом 2 зазначеної правової норми визначено, що таке клопотання також повинно містити виклад обставин, які вказують на те, що відсутні ризики, передбачені частиною першою статті 177 цього Кодексу, а також ризик ухилення особи, стосовно якої пропонується скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, від проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Отже, суд враховує, що суду не надані відомості про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підпадають під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також висновок про придатність осіб до несення військової служби в умовах воєнного стану. А тому, твердження обвинувачених про доцільність зміни їм запобіжних заходів для проходження військової служби суд оцінює критично.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 , як на підставу для зміни його підзахисному запобіжного заходу, послався на те, що ОСОБА_7 має хронічне захворювання, яке значно загострилось за час перебування останнього під вартою. На підтвердження зазначеного захисник надав суду медичну довідку датовану 26.02.2015.
Разом з тим, суд враховує, що будь-яких відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 на теперішній час не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, потребує лікування в спеціалізованому закладі та не може його отримати в установі, якій він утримується, суду надано не було.
З огляду на викладене, посилання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу для необхідності отримання обвинуваченим відповідного лікування суд також оцінює критично.
Натомість, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства у співучасті з іншою особою, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження. Суд також враховує, що згідно з наданими суду матеріалами обвинувачений ОСОБА_7 перебував у розшуку. Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою з поважних причин, суду надано не було. Крім того, суд враховує, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершене, зокрема, не допитані свідки у кримінальному провадженні, а тому суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених вище осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Згідно з приписами частини третьої та пункту 2 частини четвертої статті 183 КПК суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 20.07.2022 до 23.59 год. 17.09.2022.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: