Справа № 442/6790/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/543/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 442/6790/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 121 КК України
з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено такі обов`язки:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 29 червня 2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на сходовій клітці другого поверху будинку номер АДРЕСА_2 діючи з прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , з метою заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, утримуючи у правій руці ніж, наніс потерпілому один удар лезом ножа у верхню губу, спричинивши колото-різану рану верхньої губи, яка відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, після чого наніс ОСОБА_10 ще один удар лезом ножа в живіт, спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з локалізацією рани на передній черевній стінці вище пупка, лівіше середньої лінії, з ушкодженням сальника, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з даним вирокомпрокурор ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційній скарги.

Прокурор ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом не зазначено у вироку підстав та мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Вказує, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин проти здоров`я особи, вину як під час досудового розслідування, так і в суді не визнав, не висловлював осуду своєї поведінки, не виявляв жалю до вчиненого.
Крім того, на думку прокурора, суд безпідставно визнав виявлення шизотипового розладу ОСОБА_5 як пом`якшуючу покарання обставину, як і дійшов помилкового висновку про відсутність у потерпілого претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого. При цьому прокурор стверджує, що відшкодування шкоди потерпілому є обов`язком особи, яка вчинила злочин.
Апелянт також звертає увагу, що ОСОБА_5 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.
Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вироку суду щодо ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на такі доводи: під час допиту у суді 01.07.2020 та 25.03.2020 свідок ОСОБА_11 надала суду протилежні показання. При цьому суд не взяв до уваги показання свідка від 01.07.2020, обмежився у тексті вироку викладом загальних речень; протокол огляду місця події складений слідчим ОСОБА_12 з грубими порушеннями: виправлення дати в протоколі огляду місця події не дають можливість встановити, коли точно проводився огляд місця події, не зазначено ПІБ особи, яка проводила слідчу дію, у протоколі не зафіксований спеціаліст-експерт ОСОБА_13 , який зі слід слідчого ОСОБА_12 був присутній під час огляду місця події, не зазначено, чи особи повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації і т.д., не зазначено підстави проведення огляду місця події, відсутні чіткі відомості про вилучені речі.
Зазначає, що суд не зважив на вищевказані порушення та безпідставно поклав такі в основу обвинувачення ОСОБА_5 .
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_14 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 121 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.
Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується такими доказами, покладеними в основу вироку: показаннями допитаних у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та самого обвинуваченого, які за своїм змістом узгоджуються між собою та доповнюють один одного щодо хронології та обставин розвитку події злочину, дій учасників інциденту; протоколом оглядом місця події (подвір`я будинку АДРЕСА_2 ) від 29.06.2019 з фототаблицями; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за N 184, згідно якого встановлено перебування обвинуваченого ОСОБА_5 , в момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; висновком експерта N 188 про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок дворазової взаємодії з гострим предметом чи предметами, що мали колюче-ріжучі властивості та не виключено завдані 29.06.2019; висновком експерта N 264 про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок дворазової взаємодії з гострим предметом чи предметами, що мали колючо-ріжучі властивості та могли утворитися за механізмами, показаними свідком ОСОБА_15 та потерпілим ОСОБА_10 під час слідчих експериментів; протоколами проведення слідчих експериментів від 14.08.2019, згідно з якими потерпілий та свідок вказували на механізм завданих ударів ОСОБА_5 та порядок розвитку подій; висновком молекулярно-генетичної експертизи N 10/1116 від 28.12.2019, за яким зокрема, генетичні ознаки слідів крові на клинку ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 ; ножем як речовим доказом, на лезі якого виявлено кров потерпілого, а на його руків`ї виявлено клітини обвинуваченого.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не бере до уваги як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про процесуальні порушення при складанні протоколу огляду місця події, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вважає, що наявні виправлення є наслідком механічної описки слідчого. Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на дотримання слідчим законодавчих вимог щодо змісту протоколу, встановлених ст. 104 КПК України, та щодо порядку оформлення додатків до протоколу. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявні зауваження до протоколу не є такими, що свідчать про його недопустимість.
Також колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта про необхідність зазначити, на якій підставі проводився огляд місця події до початку кримінального провадження. Законодавчим винятком із загального правила проведення слідчих (розшукових) дій після внесення відомостей в ЄРДР, є саме огляд місця події, що випливає зі змісту ч. 3 ст. 214 КПК України. Наявність такої норми зумовлена необхідністю запобігти втраті доказової інформації, а тому дії слідчого щодо проведення огляду місця події до відкриття провадження є правомірними.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 з цих підстав задоволенню не підлягає.

Щодо покарання, з яким прокурор не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на нарко чи психоневрологічному обліку не перебуває, обмежено осудний, є особою похилого віку.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі через м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання відсутні.
За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановивши іспитовий строк два роки, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку всі зазначені в ст. 75 КК України обставини.
Доводи апелянта про те, що у вироку не наведені підстави і мотиви застосування ст. 75 КК України, у тому числі невизнання ОСОБА_5 вини, є безпідставними. Зокрема, невизнання вини обвинуваченим не обмежує суд у праві застосувати звільнення від покарання, позаяк обставини, які свідчать про можливість виправлення особи без відбування покарання, необхідно аналізувати комплексно. Це узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.10.2019 у справі № 205/7091/16-к, відповідно до якої заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить.
Також суд не погоджується з доводом прокурора про те, що шизотиповий розлад свідчить про підвищену суспільну небезпеки. Суд звертає увагу, що обмежена осудність це обставина, що свідчить про нижчий ступінь вини особи у вчиненні кримінального правопорушенні, а відтак і його меншій суспільній небезпечності. Той факт, що обвинувачений не потребує застосування медичних заходів примусового характеру, означає, що не існує необхідності в ізоляції ОСОБА_5 від суспільства, а тому додатково підтверджує те, що виправлення особи можливе відбування покарання із застосуванням контрольних заходів, передбачених ст. 76 КК України.
Окрім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що стан здоров`я ОСОБА_5 на даний час, суттєво погіршився, що також слід враховувати при вирішенні апеляційних доводів прокурора.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.
За таких обставин, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_5 від суспільства та поміщення його до установи відбування покарання для відбування покарання у виді позбавлення волі не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) та про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4