Єдиний унікальний номер 341/350/22
Номер провадження 1-кс/341/74/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року місто Галич

Слідчий суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув клопотання слідчої ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , подане в межах об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2022 під № 0000039 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, безробітного, розлученого, інваліда III групи, не судимого,

який підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 186 КК України.

встановив:
Слідча за погодженням з прокурором звернулася до суду із зазначеним клопотанням.

В обгрунтування клопотання зазначає, що слідче відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області проводить досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні від 24.03.2022 № 0000039 за підозрою у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено наступне.

21.03.2022 ОСОБА_4 через соціальну мережу «Фейсбук» познайомився з жителькою м. Попасна Луганської області ОСОБА_8 , яка у зв`язку з початком воєнних дій на території України із своїми трьома малолітніми дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , переїхала і тимчасово проживала у с. Білий Камінь Золочівського району Львівської області.

ОСОБА_4 у ході спілкування під приводом ведення спільного побуту та подальшого проживання, запропонував ОСОБА_8 переїхати до нього. Будучи введеною в оману ОСОБА_8 погодилась на пропозицію ОСОБА_4 , після чого той замовив таксі у м. Галичі Івано-Франківського району та 23.03.2022 перевіз ОСОБА_8 з її трьома малолітніми дітьми до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У вечірній час 23.03.2022, через декілька годин після прибуття ОСОБА_8 з малолітніми дітьми до місця свого нового проживання та розміщення їх в одній з кімнат житлового будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з приводу різних поглядів на виховання дітей. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_4 спочатку погрожував ОСОБА_8 фізичною розправою, після чого ухопив її рукою за шию та, вимагаючи заспокоїтись, стиснув її, спричинивши потерплій фізичний біль, а надалі, намагаючись заспокоїти ОСОБА_8 , схопив її за волосся, чим теж спричинив їй фізичний біль.

Надалі ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою перешкоджання вільному пересуванню ОСОБА_8 та її дітей, 23.03.2022 близько 21 години умисно закрив зсередини вхідні двері на ключ та до 10 години 20 хвилин 24.03.2022 проти волі потерпілих протиправно позбавив ОСОБА_8 та її трьох малолітніх дітей можливості обирати за власною волею місцезнаходження.

При цьому протягом вказаного періоду ОСОБА_4 не зважав на неодноразові прохання ОСОБА_8 випустити її та трьох малолітніх дітей з будинку. Не вжив жодних заходів щодо забезпечення потерпілій, яка внаслідок бойових дій отримала поранення, необхідної медичної допомоги та під різними приводами перешкоджав вказаним особам вільно покинути його помешкання. Внаслідок цього обмежив ОСОБА_8 та її малолітніх дітей у наданих їм Конституцією України та Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод правах на повагу до волі, честі та гідності особи, а також на свободу пересування.

Не маючи змоги вільно залишити житло та побоюючись за своє життя і здоров`я, а також за життя та здоров`я своїх малолітніх дітей, ОСОБА_8 змушена була підкоритись вимогам ОСОБА_4 та проти своєї волі перебувати у помешканні останнього до приїзду працівників поліції, яких викликала знайома ОСОБА_8 , турбуючись про її долю та долю її малолітніх дітей.

Крім цього, під час перебування ОСОБА_8 та її малолітніх дітей за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваний, перебуваючи у своєму помешканні, відкрито викрав у жінки належні їй грошові кошти у сумі 2000 грн.

Зокрема, 24.03.2022 близько 10 годин 00 хвилин ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій та їх відкритість, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою відкритого викрадення грошових коштів ОСОБА_8 , взяв у руки качалку для розкачування тіста, і, погрожуючи побиттям потерпілої та її малолітніх дітей, зажадав, щоб жінка дала йому грошові кошти у сумі 2000 грн.

Побоюючись реалізації погроз ОСОБА_4 , ОСОБА_8 виконала його незаконну вимогу та віддала останньому свої заощадження у сумі 2000 грн, які в подальшому були вилучені в нього працівниками поліції під час проведення огляду місця події.

24 березня 2022 року о 13 годин 30 хвилин ОСОБА_4 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

24 березня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 186 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 вину у вчиненні вищевказаних правопорушеннях, визнав повністю.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показами потерпілої ОСОБА_8 , протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.03.2022, рапортом працівника поліції від 24.03.2022, протоколом огляду місця події господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 від 24.03.2022, в ході проведення якого вилучено дерев`яну качалку та кошти в сумі 2000 грн.

У діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146 КК України, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, частиною четвертою статті 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Таким чином, кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до положення ст. 12 КК України, належать до нетяжкого та тяжкого злочинів.

Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину та не маючи міцних соціальних зв`язків, може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце свого постійного проживання та переховуватись від слідства та суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив про його задоволення. Призначити заставу не просив.

ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт. Зазначили, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є інвалідом 3 групи з дитинства, сам надавав медичну допомогу потерпілій, а кошти у потерпілої вимагав з метою компенсації потрачених ним на таксі 1800,0 грн. При цьому підозрюваний зазначив, що повністю визнає свою вину, кається, а не випускав потерпілу з дітьми, оскільки дуже хоче створити сім`ю і боявся, що остання не повернеться.

Надаючи правову оцінку клопотанню, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_4 , обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджена показаннями потерпілої, свідка, визнанням вини з боку підозрюваного, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, відсутність судимості.

Під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Зокрема, відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При розгляді цього клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_4 , та часткове існування ризиків, зазначених у клопотанні, однак вважає недоведеним факт недостатності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зокрема, слідчий суддя вважає недоведеним наявність ризиків, передбачених пунктами 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, оскільки взагалі необґрунтовано, навіть на рівні припущення, яким саме іншим чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню. Не доведено, що підозрюваний, який раніше не судимий, може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити вчинення правопорушення, у якому підозрюється.
При цьому слідчий суддя вважає необґрунтованим застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризику незаконного впливу на свідків, потерпілу, оскільки допит потерпілої, свідка у кримінальному провадженні відбувся, незаконний вплив на яких не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки підозрюваного та не зазначено у який спосіб можливий такий вплив.
Також, не доведено об`єктивної необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою запобігти ризикам, передбаченим пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України в частині можливого переховування підозрюваного від органів слідства чи суду, оскільки особистість підозрюваного та його матеріальний стан, стан здоров`я викликають обґрунтовані сумніви щодо наявності можливості залишити місце проживання, а сам підозрюваний визнає вину. Своєю чергою прокурор не довів, що поведінка підозрюваного після його затримання дає підстави для об`єктивного висновку про намагання ОСОБА_4 переховуватись від органів слідства чи суду.
При цьому, на переконання слідчого судді, для запобігання передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 177 КПК України ризикам можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до частин першої і другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Слідчий суддя враховує недоведеність належними доказами наявності спроб з боку підозрюваного будь-яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства чи суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному ОСОБА_4 доцільно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і такий запобіжний захід буде достатньою мірою запобігання ризиків, зазначеним у клопотанні слідчої.
Ураховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним у їх вчиненні, дані про особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації і проживання, є інвалідом III групи, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на необхідність запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на інших учасників кримінального провадження, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, вважаю за необхідне застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини 5 статті 194 КПК України.
Відповідно до статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 181-184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя
постановив :
Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло без використання електронних засобів контролю.
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово перебувати за адресою: АДРЕСА_1 .
Застосувати до ОСОБА_4 наступні обмеження та обов`язки:
- прибувати до слідчої, прокурора та суду за першою вимогою;
- без дозволу не відлучатися за межі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, перебування;
- утримуватися від спілкування із будь-ким з осіб, визнаних свідками чи потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто не спілкуватися з указаними особами.
Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 25 травня 2022 року.
Виконання цієї ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківської апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_11