№ 336/6780/20
Пр. № 1-кп/336/216/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, з повною середньою освітою (12 класів), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Добропільського районного суду Донецької області від 18.02.2011 року за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Добропільського районного суду Донецької області від 17.07.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України з застосуванням положень ст. 70 КК України до шести років шести місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 29 листопада 2019 року;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, який має судимості за вчинення корисливих злочинів проти чужої власності, скоєних різними способами, а також за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинив відкрите викрадення чужого майна за таких обставин.

Близько 06 години 35 хвилин 23 жовтня 2020 року обвинувачений, керуючись умислом на грабіж, біля лісосмуги неподалік від прохідної товариства з обмеженою відповідальністю «Айс» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 98, відкрито заволодів належною потерпілій ОСОБА_7 сумкою темно-синього кольору, зірвавши її з правого плеча потерпілої, що не становить для потерпілої майнової цінності і в якій знаходились гаманець шкіряний червоного кольору, що не становить майнової цінності для потерпілої, з грошовими коштами в сумі 255 грн., мобільний телефон «Samsung Galaxy A 30», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору вартістю 4500 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 .

Описаними діями потерпілій спричинено майнову шкоду в сумі 4755 грн.

Допитаний судом обвинувачений винуватість у вчиненні відкритого викрадення чужого майна не визнав та дав суду такі показання.

О 04-00 годині 23 жовтня 2020 року він вийшов з будинку АДРЕСА_3 , де проживав на той час, та на таксі поїхав до вулиці Маліновського в м. Запоріжжі, де мав намір зустрітися зі знайомим, проте зустріч не відбулася, і він пішки пішов додому. Повертаючись назад, йшов по вулиці Магістральній, вздовж якої висаджені дерева. По дорозі додому занурився до лісосмуги, щоб сходити в туалет, а коли виходив звідти, зустрів поліцейських, що звинуватили його у вчиненні грабежу та двічі провели його обшук, в процесі якого підкинули чужий мобільний телефон, розмістивши його в задній кишені брюк ОСОБА_6 . Трошки пізніше до нього підвели потерпілу, яка двічі впевнено сказала, що це не він викрав у неї сумку. До місця пригоди з певною різницею в часі прибули два патрульні екіпажи, члени другого з яких і підкинули йому мобільний телефон та одразу обшукали, тоді як перший обшук не увінчався будь-якими знахідками. Після спілкування з поліцейськими, які стверджували, що він скоїв грабіж, до місця приїхала слідчо-оперативна група, одному з членів якої патрульні поліцейські напередодні телефонували та повідомляли, що телефон вже в кишені ОСОБА_6 , тобто можна виїжджати до місця пригоди.

Оскільки він непричетний до інкримінованих йому злочинних дій, випадково опинився на місці події, а правоохоронці свавільно нав`язали йому предмет викрадення, просить виправдати його через відсутність у його діях ознак складу злочину.

Заяви обвинуваченого про непричетність до відкритого заволодіння майном потерпілої спростовують такі досліджені в судовому засіданні фактичні дані, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним.

За змістом рапорту інспектора роти № 3 батальйону № 3 управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 , о 06 годині 43 хвилини 23 жовтня 2020 року під час несення служби з охорони громадського порядку співробітники поліції у складі автопатруля № 401 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали повідомлення про вчинення грабежу щодо співробітниці товариства з обмеженою відповідальністю «Айс» ОСОБА_7 на прохідній вказаного суб`єкта господарювання незнайомою їй особою. Як зазначено в рапорті, зі слів потерпілої, зловмисник, вдягнений в синю куртку з капюшоном та джинси темно-синього кольору, на зріст близько 170 см, зірвавши з її плеча сумку, побіг в бік лісосмуги (а. с. 178).

З протоколу огляду місця події, який було проведено в день вчинення кримінально караного діяння, а саме: з 10 години 50 хвилин до 11години 30 хвилин 23 жовтня 2020 року, місцем огляду є ділянка місцевості між будинком № 98 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі та автодорогою Е-105 «Харків-Сімферополь» за координатами GPS 47/842498/35239632; ділянка вкрита зеленими насадженнями, серед яких виявлено жіночу сумку темно-синього кольору у відкритому стані. В сумочці знаходяться гаманець зі шкіри червоного кольору, губна помада, лікарські засоби, медична маска, дві ікони, посвідчення водія, пропуск на територію товариства з обмеженою відповідальністю «Айс», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ключи, пачка серветок, жувальна гумка, пергамент для запікання. В гаманці знаходяться банківські картки, дисконтні картки, один євро (а. с. 48-53).

Фототаблиці до протоколу вказаної слідчої дії містять детальні зображення місця події, зокрема, місце знаходження сумки потерпілої, а також зображення сумки, яка перебуває у відкритому стані; речей, що знаходились у сумочці (а. с. 53-67).

Шлях потерпілої від місця, де вона зазнала злочинного посягання, до прохідної товариства з обмеженою відповідальністю «Айс» відображений в протоколі огляду місця події та фототаблицях до нього (а. с. 68-75).

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення випливає, що потерпіла ОСОБА_7 просить правоохоронні органи притягнути до кримінальної відповідальності незнайому особу, яка о 06 годині 20 хвилин 23 жовтня 2020 року відкрито заволоділа сумкою потерпілої синього кольору з грошовими коштами в сумі 300 грн. та мобільним телефоном в корпусі білого кольору (а. с. 179).

Про обставини, за яких вона позбавилась дамської сумки з речами внаслідок її відкритого викрадення 23 жовтня 2020 року, потерпіла ОСОБА_7 розказала суду.

Зокрема, потерпіла показала, що біля 06 години 30 хвилин 23 жовтня 2020 року вона направлялась на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Айс», з яким перебуває у трудових стосунках, рухаючись по вул. Магістральній в м. Запоріжжі. На дворі були ще сутінки, біля будинку № 98 по вул. Магістральній горів ліхтар. Саме біля цього будинку вона побачила тінь чоловіка, який неспішно рухався за нею. Їй стало страшно, тому вона зупинилась, щоб пропустити вперед незнайомця, проте він не обігнав її, а, підійшовши впритул, схопив за сідниці та промовив: «Я хочу тебе, я візьму тебе.». Потерпіла повернулась обличчям до незнайомця, при цьому її сумка висіла на правому плечі. Чоловік став намагатися зірвати сумку потерпілої, вона чинила опір, в такий спосіб вони кілька разів перетягували сумку один у одного, доки зловмисник з силою не вирвав її з рук потерпілої та не побіг в бік лісосмуги. Потерпіла вдогін йому крикнула, що заявить в поліцію про вчинені ним дії. Залишившись без свого майна, вона побігла на прохідну підприємства, що знаходилась на відстані близько 50 метрів, де розповіла про пережиту нею пригоду співробітниці служби охорони, яка невідкладно викликала поліцію. Патрульні поліцейські, дівчина та хлопець, прибули майже через одну хвилину. Оскільки вона дуже добре розгляділа особу, що вчинила грабіж, вона детально описала її співробітникам поліції. Зловмисник був віком 20-25 років, на зріст 170-175 см, худорлявий, з вузьким обличчям, тупим підборіддям, був вдягнений в куртку, оснащену горизонтальними швами, з капюшоном; темні джинси, які були короткими, внаслідок чого потерпіла бачила фрагменти голих ніг, коли той вбігав; кросівки. Потерпіла сіла разом з патрульними поліцейськими до їхньої машини, і вони вирушили на пошуки зловмисника, направившись на те місце, де сталася пригода. В процесі пошуку обвинуваченого, який сидів в кущах в яру, помітили поліцейські, погукали його та спитали, що він тут робить. Коли обвинувачений підійшов до поліцейської автомашини, потерпіла попросила його вдіти капюшон, так як він був в капюшоні, коли вчинював протиправні дії щодо неї. Обвинувачений неохоче одів капюшон, заявивши, що ніколи їх не носить. В цій особі вона беззаперечно впізнала хлопця, що скоїв грабіж. Ще до виявлення обвинуваченого патрульні поліцейські пропонували їй подивитися на іншого молодого чоловіка з метою впізнання особи зловмисника, але потерпіла зауважила, що він не причетний до злочину, оскільки добре запам`ятала зовнішність обвинуваченого. Після фактичного затримання обвинуваченого вона поїхала з патрульними поліцейськими до відділу поліції, а обвинувачений залишився на місці пригоди з іншими співробітниками поліції. Пояснила, що під час впізнання на стадії досудового розслідування вона впевнено впізнала обвинуваченого в ході його пред`явлення для впізнання поряд з іншими особами, як і в суді беззаперечно впізнає його як особу, що вчинила щодо неї грабіж.

Обставини злочинного посягання об`єктивно підтверджені протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_7 , під час якого потерпіла розповіла про те, що о 06 годині 35 хвилин 23 жовтня 2020 року по дорозі на роботу біля будинку № 98 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі зазнала відкритого викрадення сумки, яку зірвав з її плеча невідомий чоловік, та доданим до протоколу відеозаписом вказаної процесуальної дії (а. с. 76-82).

На ОСОБА_6 як на особу, що відкрито заволоділа її сумкою, якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала за рисами обличчя та за одягом, вказала потерпіла під час пред`явлення особи для впізнання, що відбувалось в день вчинення грабежу щодо ОСОБА_7 , а саме: 23 жовтня 2020 року (а. с. 80-82). Обставини пред`явлення осіб для впізнання підтверджує відтворений в суді відеозапис вказаної слідчої дії (а. с. 82).

На наявність у обвинуваченого предметів викрадення на час затримання вказує зміст протоколу затримання особи за підозрою у вчиненні злочину, з якого випливає, що під час затримання ОСОБА_6 у останнього з задньої правої кишені брюк вилучено 255 грн., а з задньої лівої кишені - мобільний телефон «Samsung Galaxy A 30», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору (а. с. 84-87).

Одяг ОСОБА_6 , описаний потерпілою під час звернення до служби «102» з заявою про вчинене щодо неї кримінально каране діяння (синя куртка з капюшоном, темно-сині джинси), співпадає з речами, в які був вдягнений ОСОБА_6 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, як про це свідчить відеозапис затримання (а. с. 82).

Про виявлення обвинуваченого на місці пригоди розповів суду свідок ОСОБА_11 , який показав, що під час несення служби з охорони громадського порядку в Шевченківському районі м. Запоріжжя у складі автопатруля, до якого входили свідок і його колега ОСОБА_9 , вранці 23 жовтня 2020 року вони отримали повідомлення про те, що біля прохідної товариства «Айс» у жінки відкрито викрали сумку з телефоном. По мірі прибуття на місце пригоди в лісосмузі був виявлений обвинувачений, в якому потерпіла впізнала особу, що вчинила злочинне посягання щодо неї. Обвинуваченого в кущах виявила напарниця свідка ОСОБА_9 під час відпрацювання території, розташованої неподалік від місця, на яке вказала потерпіла. В задній кишені брюк у обвинуваченого знаходився телефон, який відгукувався сигналом, коли поліцейські та потерпіла дзвонили на номер, належний потерпілій. Обвинувачений не чинив опору та повідомив, що наявний в його кишені телефон йому не належить. Сумку з документами на ім`я потерпілої, яку впізнала потерпіла як таку, що належить їй і була у неї викрадена, знайшли метрах в тридцяти від місця, де був виявлений обвинувачений. Свідок показав, що отримане ними вранці орієнтування про вчинений грабіж вони з напарницею передали іншим екіпажам, і на місце пригоди згодом прибув інший екіпаж, члени якого викликали на місце слідчо-оперативну групу.

В судовому засіданні свідок в обвинуваченому впізнав особу, яка була затримана співробітниками поліції за вказаних ним обставин.

Свідок ОСОБА_12 , який у складі патрульного екіпажу вранці 23 жовтня 2020 року здійснював охорону громадського порядку на території Шевченківського району м. Запоріжжя та прибув на місце пригоди після отримання орієнтування своїх колег, дав суду показання про обставини розкриття злочину. Коли він та напарник ОСОБА_13 приїхали до місця події, ОСОБА_6 вже був затриманий їх колегами та знаходився біля патрульної машини. В задній кишені брюк затриманого, якого свідок в залі суду впізнав в обвинуваченому, був мобільний телефон потерпілої. Згодом в лісосмузі інспектор ОСОБА_9 знайшла сумку потерпілої, яку та впізнала. Обвинувачений вів себе неврівноважено, намагався розбити собі голову, погрожував, що буде битися головою о скло в автомобілі. Співробітники патрульної служби по мірі затримання ОСОБА_6 викликали слідчо-оперативну групу, приїзду якої чекали на місці пригоди.

Свідок ОСОБА_13 дав пояснення, аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 , та розповів суду, що вранці 23 жовтня 2020 року, коли він у складі автопатруля, до якого, окрім нього, входив інспектор ОСОБА_12 , здійснював патрулювання в районі траси М-18 в м. Запоріжжі, їх екіпаж отримав від інших патрульних екіпажів орієнтування про вчинений біля прохідної «Айс» грабіж. По мірі прибуття на місце пригоди він та його напарник побачили, що винна особа вже затримана, в задній кишені її брюк знаходився телефон потерпілої, яку також привезли до місця затримання і яка впізнала свої речі. Після того, як потерпіла впізнала викрадене майно, до обвинуваченого застосували кайданки, викликали слідчо-оперативну групу, до приїзду якої обвинувачений сидів на задньому сидінні службової автомашини, а поліцейські вживали заходів до збереження обставин правопорушення; потерпіла також чекала на приїзд слідчо-оперативної групи. Затриманий вів себе з викликом, заявляв, що телефон йому підкинули поліцейські, погрожував притягненням співробітників поліції до кримінальної відповідальності.

Про перебування належного потерпілій мобільного телефону «Samsung Galaxy A 30» у фактичному володінні та користуванні обвинуваченого свідчить зміст протоколу огляду речей від 24.10.2020 року, з якого слідує, що предметом огляду є вказаний телефон, з якого о 07 годині 13 хвилин 23 жовтня 2020 року було здійснено три виклики на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , що використовувався свідком ОСОБА_14 , з якою ОСОБА_6 на час вчинення описаних дій перебував у фактичних шлюбних стосунках (а. с. 88-89)

Фототаблиця до вказаного протоколу містить зображення вказаного номеру, на який о 07 годині 13 хвилин 23 жовтня 2020 року надійшло три телефонних дзвінки з належного потерпілій телефона (а. с. 90).

Допитана судом свідок ОСОБА_14 підтвердила в суді вказані обставини, пояснивши, що ОСОБА_6 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках на момент описаних подій, пішов близько 05-00 години з квартири АДРЕСА_4 , де вона проживала разом з ОСОБА_6 , та більше додому не повернувся, а згодом їй стало відомо про його затримання.

Ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy A 30» в корпусі білого кольору, яка на момент скоєння кримінального правопорушення становить 4500 грн., підтверджує висновок експерта № 10-1457 від 27.10.2020 року (а. с. 95-98).

В силу п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені в статті 91 КПК України, встановлюються на підставі безпосередньо досліджених судом фактичних даних (доказів).

Перелічені судом докази підтверджують фактичні обставини, що утворюють зміст обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Вказані фактичні дані послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють події злочинів.

Сукупність наведених судом фактичних даних, які належні до цього провадження, достовірні, добуті у встановленому законом порядку, тому є допустимими, відтворюють обставини, що підлягають доказуванню в цьому провадженні, і можуть бути використані для визнання обвинувачення доведеним.

Дійшовши висновку, що винні дії обвинуваченого ОСОБА_6 утворюють диспозицію частини статті Закону про кримінальну відповідальність, а сукупність зазначених фактичних даних може бути використана судом при прийнятті процесуального рішення на користь обвинувачення, суд виходить з висловленого висновку про достатність та взаємозв`язок досліджених доказів, оцінку яких навів суд.

До процесуальних джерел доказів в силу ст. 84 КПК України відносяться і показання обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне оцінити їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, посилання на які зробив.

Заяви обвинуваченого під час судового розгляду про непричетність до кримінально караних дій, що утворюють обвинувачення, спростовуються наведеними судом фактичними даними, сукупність яких підтверджує ґрунтовність обвинувачення.

Приймаючи згадані процесуальні джерела на користь визнаного доведеним обвинувачення, суд, як вже зазначено, бере до уваги їхній взаємозв`язок, а також ту обставину, що вказані докази як у сукупності, так і кожний окремо, спростовують показання обвинуваченого, містять інформацію про обставини, що підлягають доказуванню, та об`єктивно відтворюють подію злочину, неспростовно свідчать на користь підтвердження обвинувачення під час судового розгляду.

Твердження обвинуваченого про те, що він не скоював інкримінованого йому злочину, спростовані в суді показаннями потерпілої, що послідовно вказує на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила щодо неї відкрите заволодіння майном; співробітників поліції, що розкривали вказаний злочин та виявили обвинуваченого на місці пригоди з викраденими речами, які як належні їй впізнає потерпіла; дослідженими судом доказами на користь фактичного перебування викраденого телефона у володінні обвинуваченого.

ОСОБА_6 , заявляючи про свою повну непричетність до інкримінованих йому дій, хоча й не зобов`язаний в силу засад кримінального процесуального законодавства доводити свою невинуватість, проте абсолютно самостійний в обстоюванні своєї правової позиції та наданні суду фактичних даних на підкріплення цієї позиції, не протиставив наведеним судом доказам, що викривають його, жодних фактичних даних.

За вказаних обставин такі показання обвинуваченого, вільного від самовикриття, є виявом позиції захисту від пред`явленого обвинувачення, яка застосовується особами, підданими кримінальному переслідуванню, на власний розсуд.

Дійшовши висновку про допустимість використаних на користь обвинувачення, визнаного доведеним, доказів, суд не погоджується з твердженнями захисту про недопустимість певних процесуальних джерел, виходячи з такого.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановлюються на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, дотримання якого свідчить на користь допустимості доказів.

Заява сторони захисту про те, що речовий доказ предмет викрадення мобільний телефон «Samsung Galaxy A 30» - підкинутий обвинуваченому на місці пригоди, тому є недопустимим процесуальним джерелом, спростовується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема:

- показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що в момент затримання ОСОБА_6 телефон потерпілої знаходився в задній кишені брюк обвинуваченого;

- відеозаписом затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, відтворення якого свідчить про ті ж самі обставини;

- дослідженим судом протоколом огляду викраденого телефону, з якого випливає, що ОСОБА_6 одразу після вчинення злочину здійснював телефонні дзвінки особі, з якою на момент злочину проживав однією сім`єю, що свідчить на користь фактичного перебування телефону потерпілої в користуванні обвинуваченого.

У зв`язку з викладеним суд оцінює заяви сторони захисту про недопустимість вказаного джерела як такі, що підпорядковані меті уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Не впливає на зазначений умовивід суду і заява потерпілої про те, що телефон знаходився в її сумці на момент виявлення останньої в лісосмузі, оскільки ці показання є втіленням відображення в пам`яті потерпілої вказаної події за спливом певного часу, яке (втілення) є суб`єктивним та не спростовує встановленого судом факту протиправного знаходження означеного предмета у володінні та користуванні обвинуваченого одразу після вчинення протиправних дій.

Недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання, за твердженнями сторони захисту, полягає в порушенні встановленої законом процедури проведення цієї слідчої дії, що внормована статтею 228 КПК України.

Як заявляє сторона захисту, в порушення права ОСОБА_6 зайняти місце серед осіб, які пред`являються, слідчий вручив йому табличку з номером «2», що свідчить про заздалегідь визначене органом досудового розслідування місце знаходження підозрюваного в числі осіб, що пред`являються для впізнання.

Вказані твердження є хибними та спростовуються змістом відеозапису цієї слідчої дії, відтвореним в судовому засіданні, з якого випливає, що посадова особа під час проведення впізнання запропонувала особам, що пред`являються, самостійно, за власним вибором, взяти будь-яку з чотирьох табличок, на що дві з осіб на власний розсуд взяли по табличці. За вказаними подіями слідує пропозиція слідчого, адресована ОСОБА_6 , отримати будь-яку з табличок, що залишилися в руках слідчого, на що ОСОБА_6 відповідає відмовою отримувати жодну з табличок, оскільки, на його думку, впізнання є незаконним через попередню демонстрацію потерпілій його фотографії. Разом з тим на пропозицію слідчого взяти одну з табличок, що залишилися в руках у слідчого, яку він супроводив питанням: «Яку будете брати: «1» чи «2»?», ОСОБА_6 на власний розсуд бере табличку з цифрою «2».

З протоколу пред`явлення особи для впізнання, що є засобом фіксації вказаної процесуальної дії також слідує, що ОСОБА_6 самостійно, на власний розсуд, взяв табличку з номером «2».

Фактичних даних про те, що підозрюваний взяв означену табличку під впливом будь-чийогось примусу, суду не надано.

Неспроможними є і заяви захисника про те, що потерпіла не зазначила, за якими саме прикметами вона впізнає ОСОБА_6 , оскільки як з протоколу впізнання особи, так і з відеозапису цієї дії слідує, що ОСОБА_7 , вказавши на ОСОБА_6 як на особу, що відкрито викрала її майно, впізнає його за рисами обличчя та за одягом.

Що стосується одягу ОСОБА_6 , відтворення відеозапису вказаної слідчої дії робить очевидним, що вдягнені на ньому речі відповідають описанню одягу зловмисника, наданому потерпілою правоохоронцям ще до його затримання.

Відсутність згадування потерпілою такої особливості зовнішності обвинуваченого на момент вчинення злочину, як досить великий фурункул на обличчі, який є очевидним і не може бути непоміченим, що, на думку захисту свідчить про свавільне притягнення до кримінального переслідування непричетної особи, є наслідком втілення особистого сприйняття потерпілою зовнішності іншої особи і жодним чином не містить інформації про незаконне інкримінування обвинуваченому злочинних дій.

Разом з тим потерпіла, яка послідовно заявляє, що дуже добре запам`ятала зовнішність обвинуваченого, безсумнівно впізнала його як на стадії досудового розслідування, так і в суді, як свідчать досліджені судом процесуальні джерела.

Семантика ж іменника «впізнання» означає, що внаслідок цього процесу відбувається впізнавання, тобто відтворення образів, яке відбувається при їхньому повторному сприйманні.

У зв`язку з викладеним ціллю впізнання в процесуальному сенсі є впізнавання певної особи внаслідок її повторного сприймання, здійсненого за встановленою законом процедурою, і не має на меті обов`язкове запам`ятовування тих чи інших особливостей зовнішності цієї особи.

Наведена судом стаття 228 КПК України містить заборону попередньої демонстрації особі, яка впізнає, особи, що має бути пред`явлена для впізнання, та надання інших відомостей про прикмети цієї особи.

Захисник заявляє, що фотографія ОСОБА_6 , зі слів свідка ОСОБА_13 , була продемонстрована вранці цього ж дня потерпілій, що є порушенням прямої заборони для вчинення вказаних дій, встановленої статтею 228 КПК України.

Суд не погоджується з ґрунтовністю цих тверджень, оскільки свідок ОСОБА_13 не заявляв суду про демонстрацію потерпілій фотозображень обвинуваченого.

Відомості ж про фотографування певних об`єктів на місці пригоди надав суду свідок ОСОБА_12 , який заявив, що фотографії сумки потерпілої та телефону під час перебування того в задній кишені брюк обвинуваченого були показані потерпілій.

Що стосується заяв про фотографування обвинуваченого на місці пригоди, суд, встановивши під час судового засіданню їхню хибність, вважає за необхідне зауважити на відсутності доцільності та будь-якого сенсу для вчинення цих дій, оскільки, як встановлено судом на підставі показань потерпілої та свідків-співробітників патрульної поліції, саме потерпіла, яка була присутня при пошуку та фактичному затриманні обвинуваченого, крізь призму досвіду безпосереднього спілкування з ОСОБА_6 вказала на нього як на особу, що причетна до вчинення кримінально караних дій щодо неї, тоді як патрульні поліцейські на відміну від потерпілої не володіли жодною інформацією щодо зовнішності обвинуваченого.

Проте навіть за умови фотографування обвинуваченого патрульними поліцейськими та демонстрації в подальшому фотознімків потерпілій ці дії за встановлених судом обставин розкриття злочину не мають жодного відношення до процедури проведення впізнання, передбаченої наведеним положенням кримінального процесуального законодавства, та не містять в собі посягань на вказану процедуру.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що, зокрема, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Встановивши обставини справи на підставі наданих суду фактичних даних, суд знаходить сукупність цих даних достатньою для прийняття процесуального рішення на користь обвинувачення, що виключає ухвалення виправдувального вироку , підставою для якого, на думку сторони захисту, є відсутність даних, які неспростовно вказують на причетність обвинуваченого до інкримінованих йому дій.

Принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які є однією з засад кримінального судочинства, внормований статтею 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_6 поза розумним сумнівом доведене в цьому провадженні.

У зв`язку з викладеним, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 , який має судимості за корисливі злочини проти чужої власності, вчинені різними способами, а також за незаконне заволодіння транспортним засобом, скоїв тяжкий злочин проти чужої власності.

Вказані обставини свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення кримінально караних діянь і певний ступінь його соціальної небезпеки.

Наведені обставини не дають суду підстав для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, застосування положень Закону про кримінальну відповідальність про призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод грабежу, а також ту обставину, що предмети викрадення, визнані речовими доказами, передані потерпілій на зберігання і в силу ст. 374 КПК України будуть повернені їй за належністю.

Через повернення потерпілій викрадених речей усунено спричинену майнову шкоду.

Вказану обставину суд визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Згадана пом`якшуюча обставина, відомості про особу винного, який є молодою за віком особою, не страждає на захорювання, що створюють небезпеку для оточення, як випливає з довідок комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (а. с. 108-109), що свідчить на користь здатності обвинуваченого звернутися до соціальних та духовних цінностей, наявність у нього хронічного захворювання органів дихання, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті обвинувачення, і свідчать про недоцільність застосування більш суворого заходу примусу.

Суд вважає, що вказані вид та розмір покарання не зашкодять реалізації цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є рецидив злочинів, тобто наявність судимостей за інші умисні кримінально карані діяння.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Визнані речовими доказами викрадені речі підлягають поверненню потерпілій.

Процесуальні витрати з проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 490 грн. 35 коп. відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в доход держави.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили підлягає збереженню.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Початок строку покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 07 години 30 хвилин 23 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили не змінювати.

Речові докази - сумку темно-синього кольору, гаманець шкіряний червоного кольору, грошові кошти в сумі 255 грн., мобільний телефон «Samsung Galaxy A 30», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , пропуск на територію товариства з обмеженою відповідальністю «Айс» на ім`я ОСОБА_7 , губну помаду, лікарські засоби, медичну маску, дві ікони, ключи, пачку серветок, жувальну гумку, пергамент для запікання, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - повернути їй за належністю.

Стягнути з ОСОБА_6 у дохід держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області процесуальні витрати з проведення судової експертизи в сумі 490 грн. 35 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Учасникам провадження, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення вироку, його копію буде направлено не пізніше наступного дня після проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1