Справа № 308/2143/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/514/21 за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2021 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вироком ухвалено цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково - стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 7000 (сім тисяч) гривень суми моральної шкоди.

Ухвалено речовий доказ лазерний диск з відеозаписом від 02.09.2015 року - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

02 вересня 2015 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в туалеті приміщення кафе «Талісман», що розташоване за адресою м. Ужгород, пл. Б. Хмельницького, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив сварку із громадянкою ОСОБА_8 в ході якої умисно наніс їй тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 826 від 11.09.2015 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як вчинення дій, які виразились в умисному нанесенні потерпілій легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, неумотивованим і таким, що підлягає скасуванню. Стверджує, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на показах потерпілої, показах свідка ОСОБА_10 , які можна вважати суперечливими; відеозаписі та висновку експерта, які викликають сумніви. Звертає увагу на те, що висновок суду про узгодженість показань свідків з показаннями потерпілої не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд не врахував наданих стороною захисту доказів щодо вчинення протиправних дій потерпілою та свідком ОСОБА_10 по відношенню до апелянта, що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні. Разом з тим, апелянт вважає, що висновок експерта не відповідає обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджує нанесення потерпілій тілесних ушкоджень за обставин, які вона наводить. Відеозапис, на переконання апелянта, не підтверджує наявність події кримінального правопорушення, оскільки на відеозаписі не відображений факт нанесення тілесних ушкоджень, тільки зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_6 йде у бік вбиральні із сумкою потерпілої, яка вхопилась за нього. Враховуючи вищенаведене, апелянт стверджує, що суд не взяв до уваги те, що будь-яких належних та допустимих доказів сторона обвинувачення у підтвердження обвинувачення не надала. Звертає увагу і на той факт, що потерпіла ОСОБА_8 із заявою про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення не зверталась, єдиним документом, який свідчить про звернення ОСОБА_8 до правоохоронних органів є рапорт, з якого убачається, що потерпіла повідомила про те, що невідома особа вчинила з нею сварку та ображала її нецензурними словами. Вважає, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження не доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за викладених у обвинувальному акті обставин. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими у суді доказами, показами потерпілої, свідків, висновком експертизи, відеоматеріалами. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні підтвердив, що хотів заволодіти сумкою потерпілої, у якій начебто був годинник, який йому належить. Безпідставними апелянт вважає твердження про те, що потерпіла не зверталась із заявою про злочин. Звертає увагу на той факт, що потерпіла, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за неправдиві покази під час допиту підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті. Вважає, що вирок суду відповідає критеріям законності та справедливості.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : захисниці обвинувачено ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги; думку прокурорки ОСОБА_5 , яка вирок вважала законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; обвинувачений подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому апеляційний суд не визнавав його явку в судове засідання обов`язковою; під час розгляду апеляційної скарги брала участь захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатка ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого; потерпіла ОСОБА_8 не подавала заяви про відкладення апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин її неявки, а її представник адвокат ОСОБА_9 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілої.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні потерпілій ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі, винуватість ОСОБА_6 підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_8 убачається, що 02 вересня 2015 року, її знайомий ОСОБА_10 відвіз її по справах у місто та висадив біля 16-поверхівки в центрі м. Ужгород. Побачивши автомобіль, який належить ОСОБА_6 , вона перелякалась та пішла у відкрите кафе поруч, яке колись називалось «Казка». Приблизно о 10 годині до неї присів ОСОБА_6 , почав погрожувати силою, витягати зі столу та виривати сумку. Вона забігла у туалет, куди також зайшов ОСОБА_6 і де почав бити її по руках та нирках, при цьому наніс їй два чи три удари. У цей момент прибіг її знайомий ОСОБА_10 , який почав затримувати ОСОБА_6 , та застосував газовий балончик. Вони обидва вибігли на вулицю з кафе. Пізніше прийшов батько ОСОБА_6 , а також приїхали працівники поліції. Вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про скоєне стосовно неї кримінальне правопорушення. Їй було видано направлення на проходження судово-медичної експертизи. Судово медичним експертом було проведено її судово-медичне обстеження, встановлено наявність у неї тілесних ушкоджень. Жодних вибачень від обвинуваченого вона не почула. Цивільний позов підтримала у повному обсязі. Від підтримання обвинувачення не відмовилася.

Із показань свідка ОСОБА_10 убачається, що було літо, ще до обіду він отримав телефонний дзвінок від потерпілої, яка сказала, що знаходиться у кафе «Казка» (стара назва кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). Коли зайшов у кафе почув крики з туалету, забіг туди та побачив, як ОСОБА_6 б`є потерпілу і вириває у неї з рук сумку. Почалась боротьба між ним та ОСОБА_6 , під час якої він розпилив газовий балончик. У зв`язку з цим вони побігли до річки. Вказує і на те, що під час боротьби він отримав укус і поріз. Через деякий час на місце події приїхали працівники поліції.

Із показань свідка ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого, убачається, що йому відомо про конфлікт між його сином та потерпілою. 02.09.2015 о 08 годині ранку прийшов майстер, якого потім син ОСОБА_6 відвіз на автомобілі у місто. Пізніше передзвонив майстер та повідомив, що сидить в автомоібілі біля кафе «Казка» (стара назва кафе «Талисман»), чекає його сина, але останній кудись побіг. Потім передзвонив син та повідомив, що у нього виник конфлікт із гр. ОСОБА_10 . Безпосередньо очевидцем самої події він не був.

Із показань свідка ОСОБА_12 убачається, що він є майстром і робив ремонт за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 . Після виконаних робіт ОСОБА_6 відвіз його у місто, по дорозі йому зателефонували, він включив телефон на гучний зв`язок. Жінка сказала, щоб він приїхав у кафе «Казка» забрати годинник. Вони під`їхали до кафе, ОСОБА_6 пішов у середину, а він залишився біля автомобіля курити. Через якийсь час він побачив, як ОСОБА_6 вибіг із кафе у бік річки, а за ним побіг інший чоловік. Що відбувалось у середині кафе йому не відомо.

Із показань свідка ОСОБА_13 убачається, що вона була свідком у міському відділі поліції виключно при врученні ОСОБА_6 підозри.

Від допиту інших свідків, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування та клопотанні сторони захисту, сторони обвинувачення та захисту відмовились під час судового розгляду.

Із висновку судово-медичного експерта № 826 від 11.09.2015 убачається, що експертом зроблено підсумок, згідно з яким на основі даних, викладених у висновку спеціаліста № 822 судово-медичного обстеження громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із урахуванням даних консультації спеціалістів, відповідно з питаннями, поставленими на вирішення даної експертизи, на момент судово-медичного обстеження на тілі громадянки ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна та синця на шкіряних покривах правового ліктьового суглобу та спини. Згідно з даними консультації спеціалістів у неї виявлено «Садно правої ліктьової ділянки по задній поверхні. Підшкірні крововиливи медіальної поверхні лівого плеча». Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути руки сторонньої людини або ударяння об такі. По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються у час події, яка відбувалася 02.09.2015 і не суперечить обставинам справи. Дані тілесні ушкодження згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності. Громадянці ОСОБА_8 було нанесено не менше двох ударів, при цьому на момент отримання вищевказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя і здоров`я. Не виключена можливість виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_8 у результаті падіння з висоти власного росту, ударяння об якийсь предмет, як при наданні їй прискорення, так і без нього.

Із переглянутих судом першої інстанції відеозаписів, що містяться на наявному у матеріалах кримінального провадження компакт-диску, який постановою слідчого від 12.09.2015 визнаний речовим доказом, убачається, що 12.09.2015 приблизно о 10 годині (на відеозаписі 10:27 год) у приміщенні закладу між обвинуваченим та потерпілою виник конфлікт, під час якого обвинувачений схопив потерпілу ОСОБА_8 за руку та почав тягнути її до виходу з приміщення, а потерпіла намагалася вирвати руку. Після чого, обвинувачений виривав у потерпілої сумку та направився до вбиральні, в той час як потерпіла намагалася забрати сумку, вхопившись за руку, при цьому ОСОБА_6 , затягнув її у вбиральню. У подальшому біля приміщення вбиральні видно штовханину. Впродовж усієї події вбачається агресивна поведінка обвинуваченого у відношенні до потерпілої. У подальшому на відеозаписі зафіксовано, як у приміщення кафе, розмовляючи по телефону заходить свідок ОСОБА_10 . Після цього він забіг у приміщення вбиральні цього закладу, звідки силою витягнув обвинуваченого ОСОБА_6 і бійка відбувалася вже між ними.
Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх, оскільки вони направлені на його ухилення від відповідальності за вчинений кримінальний проступок та оскільки такі спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також ураховується те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 він не наносив та умислу на їх нанесення у нього не було.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у спричиненні потерпілій ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що послідовність показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , їх узгодження з показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідчать про достовірність цих показань, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості не встановлено, і хоча потерпіла ОСОБА_8 і перебуває у неприязних відносинах із обвинуваченим ОСОБА_6 , проте її показання підтвердили свідки, а також показання потерпілої та свідків щодо отримання тілесних ушкоджень за обставин, викладених у обвинуваченні, об`єктивно підтверджуються і вищевказаним висновком судово-медичної експертизи № 826 від 11.09.2015, який є допустимим доказом, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно зі ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні, і такий відповідає вимогам ст. ст. 101-102 КПК України. При цьому береться до уваги і те, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом сторона захисту не вказувала на неповноту та поверховість висновку експерта, на зацікавленість експерта у результатах розгляду кримінального провадження.

Також, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом і вищезгаданий відеозапис, оскільки такий отриманий слідчим у порядку ч. 2 ст 93 КПК України, відповідно до якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів не тільки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а й шляхом витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експерта, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта не відповідає обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджує нанесення потерпілій тілесних ушкоджень за обставин, які вона наводить, а відеозапис не підтверджує наявність події кримінального правопорушення, оскільки на ньому не відображений факт нанесення тілесних ушкоджень, тільки зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_6 йде у бік вбиральні із сумкою потерпілої, яка вхопилась за нього, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу й на те, що як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду сторона захисту не подавала клопотань про проведення додаткової експертизи.

Із цих підстав, які такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані наведеним вище, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що: висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на показах потерпілої, показах свідка ОСОБА_10 , які можна вважати суперечливими, відеозаписі та висновку експерта, які викликають сумніви; висновок суду про узгодженість показань свідків з показаннями потерпілої не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження; суд не врахував те, що будь-яких належних та допустимих доказів сторона обвинувачення не надала.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що суд не врахував наданих стороною захисту доказів щодо вчинення протиправних дій потерпілою та свідком ОСОБА_10 по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 , що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, - апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі доводи сторони захисту, взявши до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б із достовірністю підтверджували факт вчинення потерпілою та свідком ОСОБА_10 протиправних дій щодо ОСОБА_6 , зокрема й наявності кримінального провадження за таким фактом, взявши до уваги те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, у даному випадку щодо ОСОБА_6 . Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд також не бере до уваги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла ОСОБА_8 із заявою про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення не зверталась, єдиним документом, який свідчить про звернення ОСОБА_8 до правоохоронних органів є рапорт, з якого убачається, що потерпіла повідомила про те, що невідома особа вчинила з нею сварку та ображала її нецензурними словами, - апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.09.2015, рапорт про прийняття вказаної заяви, витяг з ЄРДР про внесення зазначених у заяві відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України за повідомленням ОСОБА_8 , які свідчать про те, що заяву потерпілої ОСОБА_8 від 02.09.2015 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення спричинення їй тілесних ушкоджень, було прийнято слідчим і відповідні відомості внесені до ЄРДР 02.09.2015, що також підтвердила потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду. У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки такі визнаються безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження також убачається, що судом досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких були заявлені суду.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку апеляційний суд відхиляє, оскільки висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

На підставі наведеного доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, молодий за віком, має постійне місце проживання, негативні характеристики відсутні; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

При цьому, взявши до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено 02.09.2015, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся і не переривався, обвинувачений не визнав вину та заперечив щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та ст. 49 КК України, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення сплив строк понад 2 роки.

Разом із тим, законними та обгрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні вироку, і, зокрема, порушення права особи на захист.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 , залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: