№ 336/1475/22
Пр. 1-кп/336/492/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(НА ПІДСТАВІ УГОДИ ПРО ВИЗНАННЯ ВИНУВАТОСТІ)

15 квітня 2022 року м. Запорожжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Текуча, Уманського району, Черкаської області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги зведеної артилерійської батареї військової частини, у військовому званні солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

укладеною 21 березня 2022 року між прокурором у кримінальному провадженні начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_7 , про визнання останнім винуватості за ч. 4 ст. 402 КК України та погодження на призначення покарання за ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2022 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

На підставі обвинувального акту судом встановлено, що 12.11.2020 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 201-РС від 12.11.2020 солдат строкової військової служби ОСОБА_4 переведений на військову службу за контрактом.

12.11.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № 251 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника 3 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони батальйону охорони військової частини з 12.11.2020, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

15.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № 35 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 2 артилерійського взводу 7 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини з 15.02.2022.

24.02.2022 відповідно до Указу Президента України № 2 від 22.02.2022 солдат військової служби ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний на військову службу за мобілізацією.

24.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № НОМЕР_2 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_8 призначено на посаду номера обслуги 8 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини з 24.02.2022, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцями військової служби солдат ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самим і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що підполковники є командирами для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

В свою чергу, солдати ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустили їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

04.03.2022 т.в.о. командира військової часини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_9 видано наказ № 184, згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань для виконання бойових завдань в смузі відповідальності призначено зведену артилерійську батарею, до складу якої, окрім інших, входили солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_4 , командиром батареї призначено підполковника ОСОБА_10 04.03.2022 вищевказаний наказ т.в.о. командира військової часини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 № 184 був доведений особовому складу, в тому числі солдату ОСОБА_8 та солдату ОСОБА_4 .

04.03.2022 солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_4 виконували свої службові обов`язки та знаходились на території місця дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

08.03.2022 приблизно о 18 годині 30 хвилин командир зведеної батареї військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_10 , перебуваючи на території місця дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , віддав усний наказ особовому складу батареї, в тому числі солдату ОСОБА_8 та солдату ОСОБА_4 щодо висування на бойове завдання неподалік міста Запоріжжя.

Після чого солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_4 , діючи групою осіб в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішили стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, відмовилися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_8 , діючи групою осіб разом з солдатом ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 08.03.2022 близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи на території місця дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, у присутності командира зведеної батареї військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для них начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, безпідставно відмовилися виконувати наказ останнього та висуватися в складі зведеної батареї на бойове завдання неподалік від міста Запоріжжя, хоча об`єктивно могли та зобов`язані були виконати цей наказ, внаслідок чого не були відправлені для виконання бойового завдання.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена групою осіб в умовах воєнного стану.

21 березня 2022 року між прокурором у кримінальному провадженні начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_11 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано разом з обвинувальним актом на затвердження суду.

У відповідності до умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69, 70 КК України, у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Захисник ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена з застосуванням ст.ст. 58, 69, 70 КК України, за наявності до того законних підстав, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 69 КК України суд враховує наявність кількох обставин, які пом`якшують вину обвинуваченого та у даному випадку суттєво знижують ступінь тяжкості злочину, окрім вище зазначених, також: відомості про особистість обвинуваченого, його ставлення до скоєння злочину, той факт, що обвинувачений виховує малолітню дитину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_4 службового обмеження замість позбавлення волі.

Враховуючи положення ст.ст. 58, 69, 70 КК України, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони визнали винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 374, 473, 474, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості за ч. 4 ст. 402 КК України, укладену 21 березня 2022 року, у кримінальному провадженні між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_7 , в присутності захисника ОСОБА_13 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання, із застосуванням ст.ст. 58, 69, 70 КК України, у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироку законної сили не змінювати.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження: прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1