У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 542/676/22

провадження № 1-кп/542/83/22

19 липня 2022 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2022 за № 0000067 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 4 та 5 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України,
в с т а н о в и в :
1. Короткий опис провадження.
14.07.2022 до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов вказаний обвинувальний акт.

18.07.2022 ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області обвинувальний акт прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

2. Короткий виклад поданих клопотань.

2.1. В підготовчому судовому засіданні начальник Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України.

25.05.2022 слідчим суддею Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 23 липня 2022 року.

Прокурор вказав, що підставою застосування обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У своєму клопотанні зазначив, що застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту в даному випадку до обвинуваченого ОСОБА_4 недоцільно, оскільки такі запобіжні заходи не зарадять вищезазначеним ризикам, тобто дадуть можливість обвинуваченому переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого. Неможливість застосування особистого зобов`язання обгрунтовував тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Особисту поруку також не вважав за можливе застосувати, оскільки на адресу відділення поліції №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області та Решетилівської окружної прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вказав, що домашній арешт не є доцільним у зв`язку з тим, що обвинувачений підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

Під час вирішення питання про тримання під вартою ОСОБА_4 вважав за доцільне встановити розмір застави останньому у розмірі не менше ніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2.2. В підготовчому судовому засіданні начальник Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 4 та 5 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України.

25.05.2022 слідчим суддею Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 23 липня 2022 року.

Прокурор вказував, що підставою застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У своєму клопотанні зазначив, що застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту в даному випадку до обвинуваченого ОСОБА_5 недоцільно, оскільки такі запобіжні заходи не зарадять вищезазначеним ризикам, тобто дадуть можливість обвинуваченому переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого. Неможливість застосування особистого зобов`язання обгрунтовував тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Особисту поруку також не вважав за можливе застосувати, оскільки на адресу відділення поліції №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області та Решетилівської окружної прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вказав, що домашній арешт не є доцільним у зв`язку з тим, що обвинувачений підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

Під час вирішення питання про тримання під вартою ОСОБА_5 вважав за доцільне встановити розмір застави останньому у розмірі не менше ніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2.3. В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з домашнього арешту на тримання під вартою.

В обгрунтування клопотання вказував, що він неодноразово бачив як підозрювані спілкувалися зі свідками у місті. Вони вільно пересуваються по місту. Не виключено, що вони можуть здійснювати будь-який вплив на свідків. Під час досудового розслідування кожен з підозрюваних спочатку давав одні показання, а потім змінював їх на протилежні.

Вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому. У діях обвинуваченого він не бачить жодного розкаяння чи усвідомлення того, що накоїв обвинувачений. Крім цього, по сьогоднішній день потерпілому не відшкодували завданих збитків. У зв`язку з наведеним просив клопотання задовольнити.

2.4. В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з домашнього арешту на тримання під вартою.

В обгрунтування клопотання вказував, що він неодноразово бачив як підозрювані спілкувалися зі свідками у місті. Вони вільно пересуваються по місту. Не виключено, що вони можуть здійснювати будь який вплив на свідків. Під час досудового розслідування кожен з підозрюваних спочатку давав одні показання, а потім змінював їх на протилежні.

Вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому. У діях обвинуваченого він не бачить жодного розкаяння чи усвідомлення того, що накоїв обвинувачений. Крім цього, по сьогоднішній день потерпілому не відшкодували завданих збитків. У зв`язку з наведеним просив клопотання задовольнити.

3. Позицій сторін провадження у судовому засіданні.
Прокурор в судовому засіданні підтримав подані ним клопотання про застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні, викладеним у клопотаннях. Крім того зазначив, що клопотання потерпілого також підлягають задоволенню, повністю підтримав їх.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав подані ним та прокурором клопотання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити. Зазначив також, що він не бачить каяття з боку обвинувачених. Вказав, що в рахунок відшкодування шкоди йому віддали автомобіль, вартість якого складає 30 відсотків від загальної суми завданої шкоди.

Представник потерпілого- адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та потерпілого, просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні, викладеним у клопотаннях. Щодо визначення розміру застави покладався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодився з клопотанням прокурора та потерпілого, просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Пояснив, що не порушував умов перебування під домашнім арештом, що був застосований ухвалою слідчого судді. Вказав, що має намір відшкодувати шкоду потерпілому і йому необхідно шукати роботу для того, щоб мати таку можливість.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не погодився з клопотанням прокурора та потерпілого. Вказав, що він працює, увечері завжди перебуває вдома, на всі виклики з`являвся, умови перебування під домашнім арештом не порушував. Зазначив, що майже кожного вечора та ранку до його житла приходять працівники поліції з метою контролю за його поведінкою. Пояснив, що потерпілому частково шкоду відшкодовано і найближчим часом він намагатиметься відшкодувати потерпілому іншу частину спричиненої шкоди.

4. Обґрунтування позиції суду, мотиви прийняття відповідних рішень, релевантні джерела права та висновки за результатами розгляду клопотань.
Дослідивши подані клопотання, заслухавши доводи учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою (ч. 1 ст. 176 КПК України).

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначені у ст. 132 КПК України.

Так, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положеннями ст. 186 КПК України визначено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Слід зазначити, що розглядаючи клопотання прокурора та потерпілого судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наразі перебувають у статусі обвинувачених і оцінку обґрунтованості підозри щодо них раніше надано слідчим суддею в межах здійснення судового контролю.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає належного обгрунтування того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що згідно з частиною шостою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може застосувати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). На думку ЄСПЛ, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має задовольняти вимогу пропорційності (рішення у справах «Ладент проти Польщі»). При цьому у справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що межі перевірки на пропорційність мають застосовуватися у кожній справі і залежать від виду тримання під вартою, про який йдеться.

Втілення вимоги пропорційності обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення ЄСПЛ у справі «Таран проти України»). Аргументи «за» і «проти» звільнення, не можуть оцінюватися абстрактно, а обґрунтованим рішенням є таке, що підтверджується фактичними доказами. Органи влади повинні оцінити, чи є взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення у справі «Луценко проти України»). Арешт не є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. За рішенням ЄСПЛ у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу.

У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.

Відповідно до приписів п. 3 і 4 статті 5 Конвенції та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. «Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. ЄСПЛ зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи («Гаважук проти України», «Мурукін проти України», «Буряга проти України», «Фельдман проти України»). Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи (X. v. Finland). ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

4.1. Щодо клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та клопотання потерпілого про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.
Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Надаючи оцінку доводам поданих клопотань суд виходить з наступного.

Так, обгрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона обвинувачення посилалась на наявність ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду існує та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_4 є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, що обумовлює необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу, спрямованого на мінімізацію такого ризику.

При цьому необхідно зауважити, що позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить метою передбачити можливе покарання за інкримінований обвинуваченому злочин.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків.
Оцінюючи вірогідність існування вказаного ризику суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Тобто вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та їх дослідження судом.

До того ж, під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту у повному обсязі було відкрито матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим обвинуваченому став відомий зміст показань свідків, якими прокурор має намір доводити пред`явлене обвинувачення.

Зазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_4 безпосередньо або через знайомих йому осіб на свідків та потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень, тому встановлена судом заборона спілкування з цими особами може слугувати важливим фактором для запобігання ризику впливу на цих осіб.

З огляду на вищевикладене, а також приймаючи до уваги ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочато, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого існує, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Водночас, суд не знаходить підстав для висновку щодо існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. На переконання суду, наведені у клопотанні твердження прокурора на обгрунтування цього ризику не є достатніми та переконливими. Крім того, в силу ст. 89 КК України обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий.

Разом з тим, суд враховує пояснення обвинуваченого, надані в судову засіданні, які не спростовані прокурором та потерпілим щодо часткового відшкодування завданої шкоди, виконання умов застосованого щодо нього запобіжного заходу під час досудового розслідування. Крім того, суд також бере до уваги негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого та наявність у нього бажання відшкодувати шкоду в повному обсязі.

Водночас, судом при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу враховано наявність обставин, що визначені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує, відсутність офіційного джерела доходів, відсутність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованого запобіжного заходу, міцність соціальних зв`язків за місцем проживання- як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу є обгрунтованою.

Між тим, вирішуючи питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу суд враховує положення ст. 194 КПК України, за змістом яких недоведеність стороною обвинувачення недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні є підставою для відмови у застосуванні запобіжного заходу. При цьому, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Досліджуючи питання щодо можливості застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Пункт 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вказує на те, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний, зокрема, враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначено, що слідчому судді, суду необхідно мати на увазі, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Водночас, суд вважає необгрунтованим посилання сторони обвинувачення на неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого (в тому числі відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні) суд вважає, що не зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, буде відповідати даним про особу обвинуваченого, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують, забезпечить в повній мірі належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

При цьому, обов`язки, які суд, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 пов`язані з певними обмеженнями (прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні).

Водночас, суд вважає, що обов`язки, які суд покладає на обвинуваченого за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим їх застосування відповідає п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із застосуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд покладає на нього визначені ст. 194 КПК України обов`язки на два місяці.

Адреса, за якою обвинувачений має перебувати відповідно до правил застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд визначає адресу місця його проживання: АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначених обставин клопотання прокурора та потерпілого щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави не підлягають задоволенню.

Натомість, суд, за правилами ч. 4 ст. 194 КПК України застосовує щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід- домашній арешт із забороною залишати житло у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 цієї статті.

4.2. Щодо клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та клопотання потерпілого про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.
Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 4 та 5 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Надаючи оцінку доводам поданих клопотань суд виходить з наступного.

Так, обгрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона обвинувачення посилалась на наявність ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду існує та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_5 є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, що обумовлює необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу, спрямованого на мінімізацію такого ризику.

При цьому необхідно зауважити, що позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить метою передбачити можливе покарання за інкримінований обвинуваченому злочин.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків.
Оцінюючи вірогідність існування вказаного ризику суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Тобто вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та їх дослідження судом.

До того ж, під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту у повному обсязі було відкрито матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим обвинуваченому став відомий зміст показань свідків, якими прокурор має намір доводити пред`явлене обвинувачення.

Зазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_5 безпосередньо або через знайомих йому осіб на свідків та потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень, тому встановлена судом заборона спілкування з цими особами може слугувати важливим фактором для запобігання ризику впливу на цих осіб.

З огляду на вищевикладене, а також приймаючи до уваги ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочато, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого існує, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Водночас, суд не знаходить підстав для висновку щодо існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. На переконання суду, наведені у клопотанні твердження прокурора на обгрунтування цього ризику не є достатніми та переконливими. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий.

Разом з тим, суд враховує пояснення обвинуваченого, надані в судову засіданні, які не спростовані прокурором та потерпілим щодо часткового відшкодування завданої шкоди, виконання умов застосованого щодо нього запобіжного заходу під час досудового розслідування. Крім того, суд також бере до уваги негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого та наявність у нього бажання відшкодувати шкоду в повному обсязі.

Водночас, судом при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу враховано наявність обставин, що визначені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує, відсутність офіційного джерела доходів, відсутність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованого запобіжного заходу, міцність соціальних зв`язків за місцем проживання- як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу є обгрунтованою.

Між тим, вирішуючи питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу суд враховує положення ст. 194 КПК України, за змістом яких недоведеність стороною обвинувачення недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні є підставою для відмови у застосуванні запобіжного заходу. При цьому, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Досліджуючи питання щодо можливості застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Пункт 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вказує на те, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний, зокрема, враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначено, що слідчому судді, суду необхідно мати на увазі, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Водночас, суд вважає необгрунтованим посилання сторони обвинувачення на неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого (в тому числі відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні) суд вважає, що не зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, буде відповідати даним про особу обвинуваченого, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують, забезпечить в повній мірі належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

При цьому, обов`язки, які суд, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 пов`язані з певними обмеженнями (прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні).

Водночас, суд вважає, що обов`язки, які суд покладає на обвинуваченого за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим їх застосування відповідає п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із застосуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд покладає на нього визначені ст. 194 КПК України обов`язки на два місяці.

Адреса, за якою обвинувачений має перебувати відповідно до правил застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд визначає адресу місця його проживання: АДРЕСА_2 .

З урахуванням зазначених обставин клопотання прокурора та потерпілого щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави не підлягають задоволенню.

Натомість, суд, за правилами ч. 4 ст. 194 КПК України застосовує щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід- домашній арешт із забороною залишати житло у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 цієї статті.

Між тим, твердження потерпілого щодо відсутності каяття з боку обвинувачених суд вважає спростованими поясненнями обвинувачених, зокрема, щодо їх негативного ставлення до скоєного та поясненнями самого потерпілого, наданими в судовому засіданні щодо часткового відшкодування завданої йому шкоди. Водночас, обгрунтування клопотання потерпілого щодо позапроцесуальної поведінки обвинувачених суд вважає недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Разом з тим, в судовому засіданні прокурор повідомив суду про те, що порушень з боку обвинувачених не було.

При цьому, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст. 26 КПК України), а принцип змагальності, як загальна засада кримінального провадження, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Водночас, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, за змістом положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя, суд має право заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Будь- яких матеріалів чи клопотань від потерпілого чи його представника щодо допиту свідків на підтвердження доводів, викладених у клопотанні до суду не надходило.

Керуючись статтями 131-132, 176, 177, 178, 181, 186, 194, 315 КПК України , суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання начальника Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з домашнього арешту на тримання під вартою відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пологи Низ Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 протягом строку дії домашнього арешту такі обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту смт Нові Санжари Полтавського району Полтавської області, без дозволу прокурора або суду;

- з`являтися до прокурора та суду за кожним викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 встановити до 15 вересня 2022 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченого та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Дозволити ОСОБА_4 залишати місце перебування під домашнім арештом у період доби з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби під час повітряної тривоги з метою укриття в захисних спорудах цивільного захисту.

За умови неможливості залишатися за місцем перебування під домашнім арештом, зумовленої режимом воєнного стану чи у випадку загрози здоров'ю, життю та безпеці, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, стану ведення воєнних дій, або на випадок захоплення населеного пункту чи безпосередньої загрози його захоплення, або ведення активних бойових дій, дозволити ОСОБА_4 залишити місце перебування під домашнім арештом з обов`язковим повідомленням про це суд протягом 48 годин із зазначенням нової адреси місця перебування.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 про його право на звернення до суду із клопотанням про зміну адреси перебування під домашнім арештом з метою забезпечення безпеки життю та здоров`ю під час дії воєнного стану в Україні.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_4 під розписку копію ухвали негайно після її оголошення.

В задоволенні клопотання начальника Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з домашнього арешту на тримання під вартою відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , протягом строку дії домашнього арешту такі обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту с. Руденківка Полтавського району Полтавської області, в якому він зареєстрований, без дозволу прокурора або суду;

- з`являтися до прокурора та суду за кожним викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали про застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_5 встановити до 15 вересня 2022 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченого та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Дозволити ОСОБА_5 залишати місце перебування під домашнім арештом у період доби з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби під час повітряної тривоги з метою укриття в захисних спорудах цивільного захисту.

За умови неможливості залишатися за місцем перебування під домашнім арештом, зумовленої режимом воєнного стану чи у випадку загрози здоров'ю, життю та безпеці, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, стану ведення воєнних дій, або на випадок захоплення населеного пункту чи безпосередньої загрози його захоплення, або ведення активних бойових дій, дозволити ОСОБА_5 залишити місце перебування під домашнім арештом з обов`язковим повідомленням про це суд протягом 48 годин із зазначенням нової адреси місця перебування.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 про його право на звернення до суду із клопотанням про зміну адреси перебування під домашнім арештом з метою забезпечення безпеки життю та здоров`ю під час дії воєнного стану в Україні.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_5 під розписку копію ухвали негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали оголошено о 17 год 10 хв 20 липня 2022 року.