Справа №592/9793/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1169/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.289 КК України.

До суду звернувся прокурор з клопотаннями про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а тому можуть переховуватися від суду з метою перешкодити встановити істину у кримінальному провадженні, усвідомлюючи, що за вчинення одного з інкримінованих злочинів передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні з метою ненадання показань в суді, що обвинувачені можуть у будь-який момент покинути місце проживання, оскільки ОСОБА_6 зареєстрований і до затримання мешкав у районі, прикордонному з Російською Федерацією. А тому, як зазначав прокурор, інші запобіжні заходи не можуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , на 60 днів - по 14 жовтня 2022 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на 60 днів - по 14 жовтня 2022 року включно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений просив скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року і постановити нову ухвалу.

захисник просила вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Змінити раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, обмеживши свободу пересування обвинуваченого шляхом ізоляції у житлі буд. АДРЕСА_1 , поклавши обов`язок носити електронний засіб контролю.

Покласти на ОСОБА_6 , обов`язки: прибувати до Ковпаківського районного суду м. Суми за викликом; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю, утриматися від спілкування із свідками.

ОСОБА_6 , негайно доставити до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 де встановити йому електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

Змінити раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_7 , на цілодобовий домашній арешт, обмеживши свободу пересування обвинуваченого, шляхом його ізоляції у житлі - квартирі АДРЕСА_2 , поклавши обов`язок носити електронний засіб контролю.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати до Ковпаківського районного суду м. Суми за викликом; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю.

ОСОБА_7 негайно доставити до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де встановити йому електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилалась на те, що до клопотання прокурора не додані матеріали в частині обґрунтованості існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих по кримінальному провадженню, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, як і не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою, а тому, суд зобов`язаний був відмовити у задоволенні такого клопотання.

Крім того, апелянт посилалась на те, що продовжуючи у черговий раз обвинуваченим строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не було враховано практику ЄСПЛ щодо зобов`язання суду обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, при тому, що у даному провадженні ухвали суду першої інстанції від 21 жовтня 2020 року, від 16 грудня 2020 року, від 11 лютого 2021 року, від 23 березня 2021 року, від 07 травня 2021 року, від 30 червня 2021 року, від 11 серпня 2021 року, від 29 вересня 2021 року, 16 листопада 2021 року, 11 січня 2022 року, 03 березня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 26 червня 2022 року мають аналогічне обґрунтування продовження строку обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу.

Також, апелянт зазначала, що сторона захисту в своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт привела обставини для існування гарантій того, що обвинувачені будуть з`являтися в судове засідання, насамперед існування постійного місця проживання до затримання, родини, батьків похилого віку, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимі, обліку лікарів нарколога та психіатра не перебувають. Окрім цього, за час перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» вкрай погіршився стан здоров`я, про що свідчить відповідь на адвокатський запит.

Вказувала, що медична частина ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не може вжити відповідних заходів з лікування та припинення хвороби ОСОБА_6 . Лише шляхом зміни середовища й перебування, уникнення збудників хвороби можливе припинення хвороби органів дихання. Життєдіяльність ОСОБА_6 на вказаний час залежить від дії медпрепаратів, неприйняття яких призводить до порушення звичайної життєдіяльності в цілому. Неспроможність віднайти відповідне лікування, призвело то того, що на даний час ОСОБА_6 забезпечують підтримання життєдіяльності за допомогою апарату штучної вентиляції легень.

Зазначала, що висновок суду про те, що перебуваючи на свободі обвинувачені також можуть впливати на свідків в даному кримінальному провадженні не ґрунтується на будь-яких достовірних даних.

Крім того, апелянт вказувала, що після початку військової агресії рф по даній справі, не з вини обвинувачених, жодного судового засідання для продовження вивчення письмових доказів та допиту свідків не проводилося.

Апелянт зазначала, що судом не перевірялась можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає практиці ЄСПЛ, що підтверджує відсутність судового контролю та приклад свавільного обмеження права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свободу та особисту недоторканість, у зв`язку з чим вказане судове рішення не можна вважати законним і воно підлягає до скасування.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 посилався на те, що будь-якого кримінального правопорушення він не вчиняв.

Зазначав, що подальше тримання його під вартою не відповідає вимогам національного законодавства, міжнародним стандартам кримінального судочинства та практиці ЄСПЛ, досліджені судом матеріали, надані стороною обвинувачення не свідчать про його причетність до інкримінованих діянь та навпаки спростовують таку причетність і доводять його невинуватість.

Вказував, що не має наміру ухилятися від суду та здійснювати тиск на осіб, що допитані у кримінальному провадженні.

Зазначав, що під час судового провадження стороною обвинувачення не надано будь-яких процесуальних документів, які б підтверджували наявність заявлених ризиків передбачених ст..177 КПК України.

Вважав, що кваліфікації за статтями КК України не тягне за собою автоматичне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Зазначав, що в мотивувальній частині рішення, що оскаржується, відсутні відомості та посилання на докази, які стали підставою для ухвалення рішення.

Вказував, що рішення ухвалене виключно на припущеннях, що не відповідає національному законодавству.

Звертав увагу на те, що висновок суду не узгоджується з приписами п.5 ч.1 ст.184 КПК України, де зазначено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Також до клопотання прокурора не додані матеріали, які б підтверджували вищезазначений висновок суду в частині обґрунтованості ризиків, а саме щодо переховування від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Крім цього зазначав, що судом не враховано та не оцінено юридично значимі обставини, що на вказаний час стан його здоров`я значно погіршився. Медична частина ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не може вжити відповідних заходів з лікування та припинення хвороби. Лише шляхом зміни середовища перебування апелянта, уникнення збудників хвороби можливе припинення хвороби органів дихання. Фактично його життєдіяльність на вказаний час залежить від дії медпрепаратів, неприйняття яких призводить до порушення звичайної життєдіяльності в цілому. Неспроможність здійснити відповідне лікування призвело на даний час до використання апелянтом апарату штучної вентиляції легень для підтримання життєдіяльності.

Вважав, що тримання його під вартою слід розцінювати не інакше як спробу психологічного тиску на нього.

Вказував, що подальше перебування його під вартою фактично створюватиме умови для відбування покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст..8 Конституції України, порушення конституційного права на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст..29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст..62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст..ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

Просив врахувати, що він є громадянином України, має постійне місце проживання разом зі своєю родиною, являється пенсіонером, має батьків похилого віку які потребують догляду та піклування, має міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимою особою, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До початку апеляційного розгляду в режимі відео конференції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просили розгляд апеляційних скарг проводити без їх участі. Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_8 направила письмове клопотання ,де також просила проводити апеляційний розгляд без її участі. Від прокурора надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд кримінального провадження без його участі.

Враховуючи наявність вищевказаних заяв обвинувачених, захисника та прокурора, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без учасників провадження, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.289 КК України, судом першої інстанції було враховано те, що строк дії попередньої ухвали, якою обвинуваченим було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, закінчується 19 серпня 2022 року.

При цьому, судом, з врахуванням доводів клопотань прокурора, було встановлено, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшились та існують.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, особливо тяжких злочинів ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 115 КК України в умисному вбивстві трьох осіб із застосуванням вогнепальної зброї, розбійному нападі та інших тяжких злочинах, за які передбачено покарання, відповідно від 8 до 15 років позбавлення волі та від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що може стати причиною їх переховування від суду з метою перешкодити суду встановленню істини у кримінальному провадженні та може вплинути на їх волевиявлення переховуватись від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України існує у зв`язку з тим, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, з метою зміни останніми свої показань на користь, при тому, що розгляд даного кримінального провадження та дослідження доказів на даний час триває.

При цьому, судом було розглянуто можливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, за наявності того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є раніше не судимими особами, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, ОСОБА_6 раніше проходив службу в органах внутрішніх справ, є пенсіонером МВС України, має хронічні захворювання, з приводу яких проходить лікування в умовах ДУ «Сумський СІЗО» однак, з врахуванням того, що зазначені обставини не зменшують встановлених ризиків, суд дійшов висновку про необхідність продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів та підстав для сумніву у правильності такого висновку не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що медична частина ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не може вжити відповідних заходів з лікування та припинення хвороби ОСОБА_6 , і лише шляхом зміни середовища й перебування, уникнення збудників хвороби можливе припинення хвороби органів дихання, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вказане питання було предметом розгляду суду з зазначенням того, що згідно з інформацією Сумської міської медичної частини покази до термінової госпіталізації в територіальні заклади МОЗ відсутні.

При цьому щодо посилань захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що оскаржувана ухвала не відповідає практиці ЄСПЛ, то колегія суддів зауважує, що саме Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що рішення ухвалене виключно на припущеннях, що не відповідає національному законодавству та висновок суду не узгоджується з приписами п.5 ч.1 ст.184 КПК України, їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються змістом клопотання прокурора та оскаржуваної ухвали суду.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів - ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 115 КК України, які становлять небезпеку для суспільства, наслідки вчинених злочинів смерть трьох осіб, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись cт. 404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 14 жовтня 2022 року включно, залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4