Справа № 344/9010/22
Провадження № 1-кп/344/1054/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, фізичну особу-підприємця, інваліда 3 групи, неодруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 23.06.2022, близько 16 год 10 хв, ОСОБА_5 зайшов до офісу приватного підприємства «Гута», яке розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ,вул. Польова, 14, в якому здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_6 . Перебуваючи у вказаному приміщенні, у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_5 , в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до столу, з верхньої шухляди якого таємно викрав грошові кошти в сумі 7000 гривень, які належали ОСОБА_6 . В цей час до офісу ПП «Гута» повернувся ОСОБА_6 . В свою чергу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його протиправні дії викриті, а викрадення чужого майна перестало бути таємним, вибіг з приміщення офісу, сів до автомобіля та почав рух у невідомому напрямку, не зважаючи на крик потерпілого ОСОБА_6 , який біг вслід за автомобілем та вимагав зупинитись. В подальшому, ОСОБА_5 , з викраденими грошовими коштами покинув місце вчинення злочину, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 7000 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суд пояснив, що займається волонтерством та допомогою потребуючим. Того дня йому потрібно було знайти знайомого, який працює в ПП «Гута». Перебуваючи в одному із приміщень, а саме офісі ПП «Гута», побачивши, що стоїть касовий апарат, а в кабінеті нікого немає, відкрив шухляду і забрав із нею пачку грошей. Як це сталося, пояснити не може, оскільки дуже сильно переживав після того, не міг прийти до себе, поки не поїхав і не повернув викрадені кошти власнику. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.6 ст.185 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, відшкодування збитків, шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Положеннями ст. 50 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи із засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа N 750/5031/18, провадження N 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, а саме що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину у скоєному, позитивно характеризується, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення (усвідомив наслідки своєї поведінки, його негативне відношення до скоєного після вчинення злочину, розкаяння у вчиненому, та сам повернувся для повернення викраденого), з урахуванням позиції сторони обвинувачення (прокурора), який при призначенні покарання обвинуваченому просив застосувати вимоги ст. 69 КК України та призначити основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та із застосуванням ст. 75 КК України 2 роки іспитового строку; позицію сторони захисту, який погодилася із думкою прокурора, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання за ч.4 ст. 186 Кримінального кодексу України, із застосуванням положень ст.ст. 69, 75, 76 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що призначене покарання буде необхідним та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопорушення, призначаються лиш у випадку, якщо менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження із уповноваженим органом пробації.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 642 гривні 92 копійки процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення експертизи.

Речові докази:

- спец пакет № 5700317, в якому міститься чотири сліди пальців рук, дактилокарта заповнена на ім`я ОСОБА_5 , дактилокарта заповнена на ім`я ОСОБА_6 та попередня упаковка (постанова від 01.07.2022 року) знищити;

- грошові кошти, а саме: сім купюр номіналом по 1000 гривень з серійними номерами: АЖ7955334, АИ1836368, АЕ1548896; АБ3520985; АГ1394898; АЖ3356875; ЕА9324982 та шість купюр номіналом по 500 гривень з наступними серійними номерами: ЗБ9199858; БВ5304182, ВЕ7601613; АД4873003, ВЗ1402241; ЛЗ7322634 (постанова від 24.06.2022) вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_7