ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/253/22 Справа № 181/323/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 06 березня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слов`янка, Межівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 , 06 березня 2021 року близько 14 години 00 хвилин, знаходячись в своєму житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що в домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживає його знайомий ОСОБА_8 нікого не має вдома, вирішив направитись до даного домоволодіння, щоб здійснити з нього крадіжку телевізора та тюнера, котрі він раніше бачив у зазначеному домоволодінні та які належать співмешканці ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Цього ж дня, близько 14 години 10 хвилин, ОСОБА_5 , прийшовши до повністю огородженої території домоволодіння розташованого за вищезазначеною адресою та через металеву хвіртку, котра на той час була закрита, зайшов на подвір`я домоволодіння, проникнувши таким чином до сховища.
Далі, знаходячись на повністю огородженій території домоволодіння, підійшов до вхідних дверей житлового будинку АДРЕСА_3 та поштовхом відкрив вхідні двері, зайшов до приміщення житлового будинку таким чином проникнув до житла. Знаходячись в домоволодінні, ОСОБА_5 , направився до спальної кімнати де на тумбочці стояв телевізор марки «SONI» та тюнер марки «Т2» та переконавшись у відсутності очевидців, а також у тому, що його злочинні дії ніхто не бачить, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на скоєння крадіжки чужого майна, поєднану з проникненням до житла, діючи умисно, підійшов до зазначеного телевізор марки «SONI» та тюнер марки «Т2» взявши його двома руками виніс вищезазначене майно з домоволодіння.
Заволодівши викраденим майном та отримавши його в своє повне розпорядження ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим потерпілій ОСОБА_9 спричинив матеріальний збиток на суму 349 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_5 та захисник в інтересах обвинуваченого просять вирок скасувати та кримінальне провадження закрити, на підставі п.п 2. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину та не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона захисту посилається на незаконність та немотивованість рішення суду. Так, на думку захисту, жодними дослідженими доказами не доведено умислу у обвинуваченого на проникнення до житла для заволодіння майном, й відповідно наявності корисливого мотиву, оскільки двері він відкрив шляхом вільного поштовху руки, а умисел на викрадення майна виник вже на території домоволодіння. Звертається увага й на те, що інкримінований обвинуваченому злочин, є злочином з матеріальним складом, в той час, як завдана матеріальна шкода потерпілій повністю відшкодована. До того ж, матеріали провадження не містять процесуального документу, яким визнано ОСОБА_9 потерпілою, та її заяви про вчинення злочину.
Також сторона захисту посилається на недопустисмість як доказу висновку експерта від 15.03.2021 щодо визначення вартості викраденого майна, оскільки цим висновком встановлена припустима ринкова вартість майна при умові оригінальності, працездатного стану та відсутності пошкоджень, водночас згідно протоколу огляду місця події від 06.03.2021 телевізор має з правої сторони та посередині тріщини пластику, та висновок здійснений на завідомо неправдивих даних щодо об`єкта дослідження, з приховуванням дефектів, що позбавило можливості встановити дійсний матеріальний збиток, завданий потерпілій. При цьому, зазначають, що матеріали провадження не містять і процесуального документу, яким визначено группу слідчих у цьому провадженні, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування.
Разом з цим, на переконання захисту, суд призначив покарання обвинуваченому без належного врахуванням його ставлення до скоєного, й щирого каяття, відсутності негативних наслідків, думки потерпілої та його особи, й яке є надто суворим. З огляду на викладене вирок підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений змінив свої апеляційні вимоги й, відмовившись від вимог, зазначених в поданій апеляційній скарзі, просив лише пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши до нього положення ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Водночас, апеляційний суд враховуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, де він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, та змінив апеляційні вимоги, й не оскаржує фактичні обставини провадження, не здійснює перегляд вироку за цими доводами, а винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується дослідженими доказами, які є належними та допустимими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання звільнення особи від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд з`ясовує обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, та характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості особи.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано не в повній мірі.
Як видно із оскаржуваного вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпечність скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також те, що збитки, завдані потерпілій особі злочином, відшкодовані шляхом повернення викраденого майна.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише з ізоляцією від суспільства та призначив покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який, зокрема, характеризується задовільно, працевлаштований, а також й те, що покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт на час розгляду цього провадження він повністю відбув. Водночас в суді апеляційної інстанції обвинувачений вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені у вироку доводи суду про доцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, за наявності вищезазначених підстав, є непереконливими.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів не може визнати призначене судом першої інстанції покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_5 й приходить до висновку, що воно є занадто суворим та підлягає пом`якшенню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, з можливістю звільнення обвинуваченого, у відповідності до ст. 75 КК України, від його відбування із випробуванням із встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків в силу вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке в повній мірі відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу сторони захисту задовольнити й змінити вирок в частині призначення ОСОБА_5 покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3