Справа № 442/4330/22
Провадження № 1-кс/442/1430/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л.І., за участю секретаря Петрів В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 в інтересах якого по довіреності діє Стахур Михайло Осипович про скасування арешту на майно,-

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання ОСОБА_1 в інтересах якого по довіреності діє Стахур Михайло Осипович про скасування арешту на майно, згідно якого просить частково скасувати арешт майна, накладений згідно Ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 25.07.2022р. по справі №442/4330/22 в межах кримінального провадження № №0000501 від 21.07.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України на автомобіль марки «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1984 р.н. ( реальний державний номерний знак НОМЕР_2 , номер рами НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , який був вилучений у ОСОБА_2 , і належить на праві власності ОСОБА_1 .

В клопотанні посилається на те, що власнику транспортного засобу ОСОБА_1 не було відомо про незаконний видобуток чи перевезення ОСОБА_2 за допомогою його автомобіля піщано-гравійної суміші та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б підтверджували причетність ОСОБА_1 до незаконної діяльності, а також виправдовували подальшу необхідність збереження вищезазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали, подані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судду Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2022р. було накладено арешт на наступне майно: -автомобіль марки «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , з завантаженою у кузов вказаного транспортного засобу піщано-гравійною сумішшю, вилучений під час огляду місця події від 21.07.2022 у с. Мокряни, Дрогобицького району, поблизу ріки Бистриця (геолокація 49.41716, 23.288625), зразки піщано-гравійної суміші вилучені під час огляду автомобіля марки «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 21.07.2022, які поміщено у спец пакет 81Л3301 1476 та зразки піщано-гравійної суміші вилучені з русла ріки Бистриця, під час огляду місця події від 21.07.2022, поміщені у спец пакет SUD301294, заборонивши на термін накладення арешту права на відчуження, розпорядження та використання вище вказаного майна будь-яким особам.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу підпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

В силу ст.41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

В ухвалі слідчого судді від 25.07.2022 року зазначено, що прокурором доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Вилучені предмети, речі та грошові кошти, які зазначені в клопотанні прокурором, підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України (а.с.28-41).

Як передбачено ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно Листа N223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», у п.13 якого зазначене наступне: «розгляд питання щодо скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, здійснюється у порядку, передбаченому статтею 174 КПК. Слідчий суддя скасовує цей захід забезпечення лише у випадку надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи : 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п. 9 ч.1 ст.309 КПК), оскарженню не підлягає.

Аналізуючи подані докази по справі, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання, оскільки заявником ОСОБА_1 в інтересах якого по довіреності діє ОСОБА_3 не долучено жодних письмових доказів, що підтверджують факт, що в подальшому застосуванні заходу накладення арешту на майно,минула потреба.

Натомість листом долученого до матеріалів справи слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівскій області Трускавецькою О., вбачається, в ході досудового розслідування виникла необхідність проведення ряд експертиз, проведення яких було скеровано у Львівське НДЕКЦ.

Крім того, згідно з ч.9 ст.539 КПК України питання про долю речових доказів і документів, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, а тому слідчий суддя вважає, що заявником не доведено факту, що в застосуванні заходу (арешту майна) відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, крім того від органу досудового розслідування поступив лист, в якому слідчим висловлено свою позицію з приводу заявленого клопотання, отже, клопотання про скасування арешту з вказаних речей на теперішній час є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання заявника ОСОБА_1 , в інтересах якого по довіреності діє Стахур Михайло Осипович про скасування арешту на майно, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Гарасимків Л.І.