ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кемь, РФ, росіянина, громадянина України, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
28 липня 2021 року, приблизно о 09 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2113», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїжджої частини Прибережної автомагістралі зі сторони вул. Лермонтова в напрямку бул. Шевченка в м. Запоріжжя.
Попереду, у попутному з водієм ОСОБА_7 напрямку, в середній та правій смузі здійснювали рух невстановлені в ході досудового розслідування транспортні засоби, водії яких перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований в районі буд.№25-б по вул. Тбіліській та позначений дорожньою розміткою - «Зебра» і дорожніми знаками - «Пішохідний перехід», почали зменшувати швидкість свого руху, а у подальшому зупинились, надаючи перевагу в русі малолітньому пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які рухались по вказаному переходу, справа-наліво за напрямком їх руху.
Під час руху, по вищевказаній автомагістралі, водій ОСОБА_7 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, що попереду, в середній та правій смузі перед нерегульованим пішохідним переходом, зменшують швидкість свого руху транспортні засоби, та маючи можливість своєчасно застосувати міри гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, внаслідок чого виїхавши на пішохідний перехід передньою частиною кузова керованого ним автомобіля скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудного хребта - компресійний перелом 8-12 грудних хребців та легкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, садна на правій половині обличчя, садна лобної ділянки, гематома в ділянці верхньої повіки справа, садна в ділянках обох передпліч, колінних суглобів, тулуба, з якими у подальшому був доставлений до КНП «ЗОДКЛ» ЗОР .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не оспорює кваліфікацію його дій та фактичні обставини справи, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що повністю підтверджує фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжкого злочину, наслідки які настали внаслідок вчинення злочину, розмір завданої потерпілому шкоди, визнання вини обвинуваченим у вчиненому діянні у повному обсязі, визнання суми матеріальної шкоди.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, позитивно характеризувався за місцем попередньої роботи.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнає, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд також враховує індивідуальні особливості особистості обвинуваченого, його вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначені покарання обвинуваченому, суд враховує позицію прокурора та думку потерпілого, який просив сурово покарати, та, з урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів, є покарання у вигляді обмеження волі, що на переконання суду буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та відповідає принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У той же час, з урахуванням особи обвинуваченого, конкретних обставин злочину, його необережного характеру, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Також суд, враховуючи, що санкцією ч. 1 ст. 286 КК України не передбачено можливості не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_7 дане додаткове покарання в межах строку, визначеного вказаною нормою кримінального закону.
Вирішуючи цивільний позов, заявлений у підготовчому судовому засіданні адвокатом законного представника потерпілого ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_9 , який було уточнено в ході судового розгляду, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Так, потерпілим заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я на суму 3012,50 гривень, які в ході судового розгляду зменшено у зв`язку з частковою сплатою страховою компанією, що становить 164,62 гривень.
Оцінивши в сукупності докази, надані на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру матеріальної шкоди, завданої потерпілому, визнання суми матеріальної шкоди обвинуваченим та частковою її сплатою, що підтверджується матеріалами кримінального провадження і не спростовано представником потерпілого у судовому засіданні.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого у розмірі 164 гривень 62 копійок.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 120 000 гривень, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений частково визнав моральну шкоду у сумі 2000 гривень, оскільки не має можливості сплатити вказану суму потерпілому, з тих підстав що не працює і має заборгованість по аліментів, а також вважає, що заявлену суму моральної шкоди повинна сплачувати страхова компанія.
Суд при визначенні розміру моральної шкоди, враховує ступінь душевних страждань, які зазнав потерпілий і які виразилися у душевних стражданнях та перенесеному стресі, які були понесені ним та його батьками. Так потерпілий був вимушений пройти тривале лікування, яке супроводжувалось болем, запамороченням, нервовими переживаннями, стривоженістю та дискомфортом, батьки потерпілого не відвідували роботу та витрачали кошти для оплати витрат на лікарські засоби, відвідували відділи поліції для проведення слідчих дій, допитів. Все це стало причиною хвилювань потерпілого, розладів сну, постійних нервових зривів, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в неповнолітнього потерпілого, до сьогодні згадки про ДТП не втихають, у звязку з цим, малолітній ОСОБА_9 регулярно відвідує психолога для подолання стресу викликаного ДТП, також відвідував невропатолога, що підтверджується медичними довідками, суд визначає розмір моральної шкоди з урахуванням встановлених судом обставин по справі, а також матеріальну можливість обвинуваченого, та оцінює моральну шкоду у розмірі 60 000 гривень, що на переконання суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні є достатнім розміром для компенсації моральних страждань потерпілого і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та категорії злочину, вчиненого обвинуваченим, який за направленістю умислу відноситься до необережного. Таким чином, з обвинуваченого підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 60 000 гривень.
Стосовно витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8100 гривень, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В обґрунтування заявлених вимог про стягнення з обвинуваченого понесених потерпілим витрат на правничу допомогу, адвокатом надано договір про надання правничої допомоги від 15.11.2021 року, додаток до договору про надання правничої допомоги від 15.11.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 15.11.2021 року на суму 2100 гривень, від 18.11.2021 року б/н на суму 1500 гривень, від 16.12.2021 року б/н на суму 1500 гривень, від 18.01.2022 року б/н на суму 1500 гривень, від 15.02.2022 року б/н на суму 1500 гривень, а всього на загальну суму 8100 гривень.
Виходячи із наданих доказів, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання суду, є співмірним із наданими адвокатом послугами, та суд приходить до висновку, про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із первинною консультацією, складанням та поданням до суду цивільного позову та участі у судових засіданнях, у зазначеному розмірі.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2021 року у справі № 334/5618/21, 1-кс/334/1390/2021 на автомобіль ВАЗ 2113, реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , виданого 26.01.2017 року, знаходиться у власності ОСОБА_11 підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, які документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, у розмірі 2059 гривень 44 копійок суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовано.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не скоїть нового злочину, і виконає покладені на нього судом такіобов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,
роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_5 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 - в особі адвоката ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 164 (сто шістдесят чотири) гривень 62 (шістдесят дві) копійок та моральну шкоду у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 8100 гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2021 року, на вилучене в ході проведення огляду місця події в період часу з 10 години 00 хвилин 28.07.2021 року до 10 години 20 хвилин 28.07.2021 року майно, а саме на: автомобіль ВАЗ 2113, реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , виданого 26.01.2017 року, знаходиться у власності ОСОБА_11 скасувати.
- автомобіль ВАЗ 2113, реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору,що зберігається на території майданчику тимчасового тримання Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику.
- носій інформації DVD-R диск 4,7 GB з відеозаписом моментом дорожньо-транспортної пригоди залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1