Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-сс/4809/142/22 Головуючий суддя ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 року, суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2013 року (справа № 388/2126/13-к), якою ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні скарги про невнесення до єдиного реєстру заяви про злочин,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до Долинського районного суду Кіровоградської області зі скаргою, у якій просить визнати незаконною бездіяльність Долинського РВ УМВС області у невнесені її заяви про злочин до єдиного реєстру та зобов`язати ввести до ЄРДР її заяву про злочин - про злочин голови сільради ОСОБА_4 котра сфальшувала характеристику на ОСОБА_3 для кримінальної справи.

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні вказаної скарги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, визнати незаконною та скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу на новий розгляд до Долинського районного суду Кіровоградської області.

Перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті провадження необхідно відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 3 ст. 9 КПК України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Виникнення, зміна або припинення кримінально-процесуальних відносин завжди пов`язано із конкретним юридичним фактом, який тягне за собою юридичні наслідки.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Враховуючи наведені положення ч.ч. 1, 3 ст. 9 КПК України й ст. 151-2, 152 Конституції України, ухвалення Конституційним Судом України рішення, яким Закони, інші акти або їх окремі положення, визнаються неконституційними, є юридичним фактом, який слугує підставою для виникнення, зміни або припинення кримінально-процесуального правовідношення.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

17 червня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № № 4-р(II)/2020 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Тобто, вказане положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а саме з 17 червня 2020 року.

Як вже було зазначено вище, перед судом апеляційної інстанції скаржником ставилось питання про перевірку ухвали слідчого судді, яка була постановлена до ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, і відповідно до редакції ч. 3 ст. 307 КПК України, що діяла на момент постановлення відповідної ухвали, не підлягала оскарженню в апеляційному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Враховуючи те, що рішення Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 не має зворотної сили щодо положень 5 КПК України, а також те, що ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду зі скаргою на рішення слідчого судді від 04 листопада 2013 року тобто до ухвалення рішення Конституційного Суду прихожу до висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2013 року слід відмовити.

Така позиція повністю узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2020 року впровадженні № 51-453 кмо 20, відповідно до якого, оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК України, тобто з 17 червня 2020 року.

Враховуючи вищенаведене вважаю, що з цих підстав судом апеляційної інстанції не може бути відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ..
Згідно із ч. 5 ст. 399 КПК України, копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2013 року (справа № 388/2126/13-к), якою ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні скарги про невнесення до єдиного реєстру заяви про злочин.
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до нею матеріалами невідкладно повернути апелянту ОСОБА_3 .
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2