Справа №583/517/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/864/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
Іменем України

17 березня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 583/517/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2022 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, оскільки прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав та ризиків, передбачених ст. 177 КПК, можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів судом першої інстанції не розглядалась взагалі, а сама лише тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому не свідчить про існування ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту. Також вказує на порушення прокурором строку вручення ОСОБА_9 копії клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, під час судового розгляду якого прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки наявні ризиків, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2022 продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.00 год 08.04.2022 без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував наявністю ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Від прокурора ОСОБА_10 надійшла письмова заява про розгляд кримінального провадження у її відсутність, а захисник ОСОБА_11 телефоном повідомив про неможливість його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Охтирського міськрайонного суду Сумської області через введення на території України воєнного стану та призупинення роботи цього суду, не заперечував щодо проведення судового засідання у його відсутність.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що обвинувачений не порушував питання про його обов`язкову участь в судовому розгляді, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги у його присутності не надходило, колегія суддів, урахувавши позицію сторін судового провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що узгоджується з приписами ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Продовжуючи ОСОБА_9 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про існування передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення, у даному випадку, також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважаючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

ОСОБА_9 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку як доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту, вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Згідно з практикою ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Суд вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

При встановленні ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, раніше судимий за скоєння умисних насильницьких злочинів та злочинів проти власності, відбував реальні міри покарання в місцях позбавлення волі, зловживає алкогольними напоями, не має сталих соціальних зв`язків, інкриміновані правопорушення вчинив у той час, коли на розгляді в суді перебувало інше кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК, тому є обґрунтованим та слушним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, на які посилається прокурор в своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження захисника про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати. До того ж, враховуючи обставини, пов`язані із введенням воєнного стану в Україні, бойовими діями, які тривають в м. Охтирка, де мешкає обвинувачений, застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певні періоди доби є неможливим.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_11 про порушення прокурором строку вручення ОСОБА_9 копії клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до положень ст. 331 КПК суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження строку під вартою незалежно від наявності клопотань.

Таким чином, ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2022 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4