Справа № 161/6580/21 Провадження №11-кп/802/233/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Рожище Волинської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , освіта вища, непрацюючого, одруженого, несудимого, визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Постановлено стягнути з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.

Зарахувано ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.02.2021 по 12.02.2021, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 10.02.2021 близько 16.00 год. в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , утримуючи в правій руці кухонний ніж, умисно наніс потерпілому один удар вказаним ножем в ділянку черевної порожнини, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого поранення черевної порожнини у ділянці лівого підребер`я з наскрізним пошкодженням тонкої кишки, брижі тонкої кишки, заочеревинного простору з заочеревинною гематомою, внутрішньо-черевною кровотечею та геморагічним шоком 2-3 ст., яке згідно з висновком судово-медичного експерта №160 від 16.03.2021 за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Незважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, судом безпідставно призначено обвинуваченому мінімальне покарання, визначене санкцією ч.1 ст.121 КК України, та застосовано до ОСОБА_7 положень ст. 75 КПК України із звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, що, на думку апелянта, призвело до призначення останньому явно несправедливого покарання. Просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В решті вирок залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію його дій, оскаржує вирок в частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Посилається на те, що судом першої інстанції в порушення ст.128 КПК України прийняв до розгляду цивільний позов потерпілого, хоч стороною захисту заявлялось клопотання про залишення його без руху, оскільки позовна заява не відповідала вимогам цивільного процесуального законодавства. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що в супереч вимогам ЦПК потерпілий не сплатив судовий збір за подану ним позовну заяву, також дана заява не містить всіх необхідних відомостей передбачених ст.175 ЦПК України. Враховуючи вказане, на переконання обвинуваченого, суд першої інстанції зобов`язаний був залишити цивільний позов потерпілого без руху. Окрім цього, зазначає, що ним компенсовано ОСОБА_10 6000 грн на лікування та на заподіянні моральні збитки, а тому місцевим судом, в порушення ч.1 ст.1168 ЦК України, без належної аргументації постановлено стягнути з нього повторно моральну шкоду потерпілому. У зв`язку із цим, просить вирок в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, думку прокурора, яка апеляцію сторони обвинувачення підтримала, апеляцію обвинуваченого заперечила, міркування обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, а апеляцію обвинуваченого підтримали у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Кваліфікація дій обвинуваченого та висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні даного злочину ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Місцевим судом установлено про завдання потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та спричинення останньому майнової шкоди, яку обвинувачений відшкодував в розмірі 6000 грн. Крім цього, місцевий суд дійшов беззаперечного висновку про заподіяння потерпілому моральної шкоди, оскільки останнім в достатній мірі обґрунтував спричинення йому глибоких моральних та психічних страждання, внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, наслідком якої стало ушкодження його здоров`я.

На думку апеляційного суду, місцевий суд при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди прийшов до вірного висновку про його часткове задоволення, та належно мотивував своє рішення.

Доводи обвинуваченого про несплату потерпілим судового збору є безпідставними та такими, що суперечать положенням Закону України «Про судовий збір». Оскільки з огляду на положення пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом, незалежно від об`єкта посягань (постанова ВС від 16.08.2021 у справі No 644/7193/17 (провадження No 51-2271км21).

Інші обставини, на які посилається апелянт, в частині не дотримання позивачем вимог ст. 175 ЦПК України, зокрема, незазначення поштових індексів та відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, є формальними і такими, які не можна визнати істотними процесуальними порушеннями, оскільки ці обставини не впливають на правильність рішення суду в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає їх недостатньо обґрунтованими для призначення обвинуваченому більш суворого покарання з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, що якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризувався за попереднім місцем роботи, даних про негативну характеристику за місцем проживання матеріали справи не містять, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має на утриманні матір пенсійного віку, обставини справи, що пом`якшують покарання - з`явлення із зізнанням, добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та які його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на враховані судом першої інстанції конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив не позбавляти волі ОСОБА_7 , судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі із застосуванням до нього інституту звільнення від відбування покарання із випробуванням, встановивши при цьому, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та наявність обтяжуючої обставини, максимальний іспитовий строк, із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
На думку апеляційного суду, покарання призначене місцевим судом відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Отже, доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
У кримінальному провадженні суддею ОСОБА_2 постановлена окрема думка, яка не оголошується, приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Головуючий

Судді