Справа № 164/1874/20 Провадження №11-кп/802/369/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,
представника органу виконання покарань - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 17 грудня 2021 року у кримінальному провадженні за клопотанням засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання.

У клопотанні вважає, що йому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в період з 27.09.2019 року по 01.08.2020 року включно у строк покарання, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення буде відповідати два дні позбавлення волі.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 17 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив із того, що за вироком Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 року до ОСОБА_8 попереднє ув`язнення не застосовувалось, а за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2020 року злочини ОСОБА_8 вчинені були 25.08.2018 року та 22.09.2018 року, тобто після 20 червня 2017 року.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, просить скасувати та постановити нове, яким забезпечити його право на свободу.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, засудженого, який скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, який вважав скаргу безпідставною та просив її залишити без задоволення, думку представника органу виконання покарань, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає вказаній вимозі процесуального закону.

Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 є правильними.

У поданій апеляційній скарзі засуджений вказує, що оскаржуваним судовим рішенням йому неправомірно було відмовлено у зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання.

Проте, такі його твердження на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та КПК України.

Частиною 5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року було передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України №2046-VІІІ від 18.05.2017 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", який набув чинності з 21.06.2017 року, ч.5 ст.72 КК України викладено в новій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29.08.2018 року у справі №663/537/17 виклала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно з якого положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України.
Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII (зворотна дія Закону №838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч.1 ст.5 КК України).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.
Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).
Судом першої інстанції вірно встановлено і це відповідає матеріалам провадження, що вироком Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, повністю відбуте покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 29.11.2017 року.

Попереднє ув`язнення до ОСОБА_8 у цьому провадженні не застосовувалось.

Злочин за цим вироком від 12.05.2020 року ОСОБА_8 вчинив 18 травня 2017 року.
Даний вирок набрав законної сили - 12 травня 2020 року.
Встановлено і те, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2020 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, а за ч.3 ст.185 КК України, - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.
На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та попереднім вироком Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 року, ОСОБА_8 остаточно визнано покарання до відбуття у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27.09.2019 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Злочини за цим вироком від 01.06.2020 року ОСОБА_8 вчинив 25 серпня 2018 року та 22 вересня 2018 року.
Даний вирок набрав законної сили - 02 липня 2020 року.
Отже, як встановлено судом, ОСОБА_8 злочин за вироком Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 року вчинив 18.03.17, тобто до 20 червня 2017 року, однак до нього заходи попереднього ув`язнення (тримання під вартою) в даному провадженні не застосовувались.
При цьому, за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2020 року до ОСОБА_8 застосовувався захід попереднього ув`язнення (тримання під вартою) в період з 27.09.19 по 02.08.20, однак злочини в даному провадженні він вчинив 25.08.18 та 22.09.18, тобто після 20 червня 2017 року.
Враховуючи положення вищенаведених законів, правових висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду, а також беручи до уваги встановлені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку строк тримання під вартою (попереднього ув`язнення), який був застосований до ОСОБА_8 в період з 27.09.19 по 01.08.20 за вироком від 01.06.2020 року, зарахуванню на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, тобто день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не підлягає.

Зважаючи на встановлені обставини, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, як про це просив засуджений.
Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, усі доводи засудженого, викладені у поданій ним апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Таким чином, апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 17.12.2021 року, - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 17 грудня 2021 року в даному провадженні щодо нього, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді