Справа № 172/196/21
Провадження № 1-кп/191/35/22
У Х В А Л А
іменем України

11 квітня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000022 від 27.01.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 07.02.2020 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 ч.2 ст. 190 ч.2 ст. 185 ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

із участю в судовому розгляді:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.02.2022 року ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2022 року включно.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років, вчинив його повторно, він не працює та не має постійного джерела доходів, раніше судимий за злочини проти власності, має непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив злочин в період іспитового строку, які в своїй сукупності є достатніми вважати про продовження існування з боку обвинуваченого спроб вчинити дії, передбачені пп.1), 3), 4), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Захисник в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При вирішенні заявленого клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, раніше судимий за аналогічні злочини, вчинив злочин в період іспитового строку, має не погашену у встановленому законом порядку судимість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований та не має постійного та легального джерела доходу, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність його стійких соціальних зв`язків. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 09 червня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1