УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 186/1508/20
провадження № 51-989ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року,
встановив:
Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується

з зазначеними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пункту 4 ч. 2, частини 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи з приводу

участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись

на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення ст. 414 КПК України не наводить.
Крім того, захисник у касаційній скарзі, вказуючи, на її думку, на порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, не посилається на положення ст. 412 цього Кодексу, як на одну із підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3