УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 333/1850/21
провадження № 51-1047ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні його скарги щодо бездіяльності начальника слідчого відділення Відділу поліції № 4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року та повернено апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з такими рішеннями судів ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 25 січня 2022 року.
Викладає мотиви про незгоду з рішенням слідчого судді. Стверджує про вчинення слідчим суддею ОСОБА_5 ряду кримінальних правопорушень, передбачених статтями 190, 192, 358, 364, 365, 375 КК. Не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції

про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши копії оскаржених судових рішень та інші додані документи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на таке.
За приписами ст. 310 та ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді місцевого суду

не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки зазначене судове рішення не входить до переліку тих рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
Отже, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів відмовляє у відкритті касаційного провадження стосовно вимог касаційної скарги про скасування ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року.
Щодо вимог касаційної скарги про скасування ухвали Запорізького апеляційного суду

від 25 січня 2022 року колегія суддів виходить з того, що зазначене судове рішення є предметом перегляду суду касаційної інстанції, проте вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до ч. 3 вказаної статті, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За правовою позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18), строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді обчислюється з дня її оголошення.

У випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений

за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду

у визначений законом строк.
Згідно ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і якщо особа, яка її подала, не порушує питання

про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, однак зі значним пропуском строку апеляційного оскарження понад 3 місяці, просив поновити строк на його оскарження. Початком перебігу строку апеляційного провадження ОСОБА_4 вважає 18 листопада 2021 року, оскільки саме в цей день отримав копію оскарженого рішення.
Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та повертаючи апеляційну скаргу апеляційний суд вірно зазначив, що така позиція особи суперечить п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК. Обставин, які би об`єктивно унеможливлювали звернення ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції

з апеляційною скаргою у передбачений законом строк, судом апеляційної інстанції не встановлено. Зі змісту ухвали слідчого судді Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду

від 25 січня 2022 року вбачається, що скаргу ОСОБА_4 слідчий суддя розглянув

18 серпня 2021 року за участі особи, яка її подала, у судовому засіданні висловлював свою думку щодо поданої скарги.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані

підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження

не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони

в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд правильно відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки зазначені ОСОБА_4 причини пропуску строку на апеляційне оскарження, не свідчать про наявність у нього об`єктивних перепон для своєчасного оскарження ухвали слідчого судді, а відповідно не є поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені доводи щодо причин пропуску строку належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи ОСОБА_4 про вчинення слідчим суддею ОСОБА_5 кримінальних правопорушень колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено кримінальним процесуальним законом. Водночас суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень КПК.
Чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено будь-якого іншого порядку, ніж визначений у ст. 214 КПК, що має застосовуватися для розгляду і перевірки заяв про вчинення кримінального правопорушення, де визначено і повноважних суб`єктів для здійснення провадження за такими заявами, до яких суди будь-якої інстанції не належать. Не належать суди і до кола повноважних органів щодо здійснення проваджень стосовно перевірки заяв про вчинення кримінальних, адміністративних чи дисциплінарних порушень, вчинених працівниками правоохоронних органів, пенітенціарної системи.
За своїм змістом зазначені вище доводи ОСОБА_4 є твердженнями про вчинення правопорушень належним засобом доказування чого є процесуальне рішення

за наслідками здійснення кримінального провадження, провадження в справі про адміністративне правопорушення чи дисциплінарний проступок. Суд касаційної інстанції

в межах касаційного розгляду з огляду на межі судового розгляду, визначені ч. 1

ст. 433 КПК, не має повноважень встановлювати такі факти.
Таким чином, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів колегія суддів вбачає, що підстав для її задоволення немає і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2022 року
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3