Дата документу 11.05.2022
Справа № 334/7258/17
Провадження № 1-кп/334/384/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005915 від 27.09.2016 року у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризики продовжують існувати та не змінилися. Прокурор зазначає, що продовжувати існувати ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Крім того, після вчинення злочину 27.09.2016 року обвинувачений зник з місця злочину та переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 30.09.2016 року був оголошений у розшук та 30.08.2017 року був затриманий у порядку ст. 208 КК України. Вказані обставини є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України. ОСОБА_6 знайомий з потерпілими та свідками, тому може вчинити спробу впливу на них з метою зміни показань шляхом погрози або викликавши в них співчуття. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України обґрунтовується тим, що обвинувачений будучи засудженим до п`яти років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, вчинив нове кримінальне правопорушення. На думку прокурора жодний з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам. Крім того, в умовах запровадженого в Україні воєнного стану, вказані ризики тільки збільшилися. Прокурор просить врахувати безпосередню близькість до зони бойових дій, а також ті обставини, що наразі на органи поліції покладені додаткові обов`язки, що ускладнює можливість здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченого у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора, вважає що ризики не ризики жодним чином не зменшилися, наполягає на продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та змінити його на особисте зобов`язання. Захисник звертає увагу на досить тривале невиправдане перебування обвинуваченого під вартою понад чотирьох років. при цьому вона знову наголосила, що обвинувачений хоче бути в цей складний час на передовій та захищати Батьківщину від окупантів.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи дане питання, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування та продовження такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до особливо тяжких злочинів та за вчинення яких КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що само по собі містить ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого суворого покарання у випадку, якщо воно буде призначено.
Крім того, потерпілих та свідків у судовому засіданні не було допитано, є ризик незаконного впливу або тиску на них з метою вплинути на повноту та достовірність їх показань, враховуючи тривалість судового провадження.

Суд враховує, що на обвинуваченого не розповсюджується положення ст. 616 КПК України, він був визнаний непридатним до несення військової служби за станом здоров`я, тому не приймає до уваги пояснення обвинуваченого про його бажання бути на передовій та вступити до лав ЗСУ.

Суд враховує, що розгляд кримінального провадження на даний час тільки розпочався, враховує дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, в період іспитового строку, а також перебував у розшуку в період досудового розслідування.
Тривалість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого приймається до уваги судом, та беззаперечним є твердження, що з часом ризики мають властивість зменшуватися. Проте, у зв`язку зі зміною обстановки, враховуючи, що м. Запоріжжя знаходиться у безпосередній близькості до районів проведення активних бойових дій, суд приходить до висновку не зважаючи на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не тільки не зменшилися, а й збільшилися, особливо збільшився ризик переховування від суду.

На думку суду, з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченими покладених процесуальних обов`язків.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, що є достатньою підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 331 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 09 липня 2022 року включно.
Ухала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Суддя: ОСОБА_1