Справа № 130/3/21
Провадження №11-кп/801/102/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000566 по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2021 стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказати у резолютивній частині вироку про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 490,32 грн процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи № 8055/20-21 від 10.12.2020.
В решті вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 , виправдати у обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину та визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України та призначити йому покарання.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та покарання, призначене вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06.05.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, виконувати самостійно.
Вважати покарання у виді штрафу виконаним.
Строк покарання відраховувати з часу набрання вироком законної сили.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 10.12.2020 скасовано.
Попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 03.12.2020 по день набрання вироком законної сили включно зараховано в строк покарання.
Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
01.12.2020 приблизно о 21:00 год., ОСОБА_8 зайшов до будинку своєї матері ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_1 , де на той час знаходилась колишня співмешканка останнього ОСОБА_11 разом із іншими особами та де на той час останні святкували день народження спільної малолітньої доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 .
Знаходячись на святкуванні дня народження у вказаному вище будинку ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету на відкрите викрадення чужого майна, підбурений жагою до легкої наживи, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, діючи відкрито, з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , а саме нанесення останній кулаком лівої руки близько п`яти ударів в область голови, користуючись моментом коли ОСОБА_11 тримала свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6 A» імеі НОМЕР_1 , чорного кольору, у лівій руці, шляхом ривка, за допомогою фізичної сили незаконно заволодів вказаним вище мобільним телефоном, вартість якого, згідно із висновком судової товарознавчої експертизи № 8055/20-21 від 10.12.2020 становить 1531,95 грн.
Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 101 від 07.12.2020 року у ОСОБА_11 виявлено синець, садно та ділянку відсутності волосся на голові, спричинені діями тупих предметів, невиключно 01.12.2020 та належать до легких тілесних ушкоджень, як в сукупності так і по окремості.
У подальшому ОСОБА_8 вийшов із будинку своєї матері ОСОБА_10 та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. ст. 412 КПК України.
3 матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудовим розслідуванням, з метою встановлення вартості майна, яке викрав ОСОБА_8 у потерпілої ОСОБА_11 , призначалась та проводилась судово-товарознавча експертиза № 8055/20-21 вiд 10.12.2020, вартість якої становить 490,32 грн.
Таким чином, витрати за проведення експертизи в розмірі 490,32 грн підлягали стягненню з ОСОБА_8 .
В порушення ст. 124, 126, 374 КПК України суд рішення про стягнення процесуальних витрат не ухвалив.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд необґрунтовано відхилив покази двох свідків інциденту, що відбувся між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілою ОСОБА_11 ,не прийняв до уваги повідомлені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_13 обставини щодо того, що корисливого умислу у ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 не було.
Характер відносин, які мали місце між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 , до вказаного інциденту (фактичні шлюбні відносини), наявність від таких відносин двоє неповнолітніх дітей, тривалий період їх спільного проживання за вказаною адресою та з`ясування особистих сімейних відносин на фоні стану алкогольного сп`яніння, як потерпілої так і обвинуваченого під час досліджуваного інциденту, в сукупності з показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 свідчить про відсутність умислу у обвинуваченого на заволодіння майном потерпілого, а наслідок відсутність корисливого мотиву на заволодіння чужим майном.
Захисник вважає, що не доведено в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки відсутні докази, як об`єктивної сторони вказаного злочину (тобто дій, які проявились у фактичних обставинах справи, які були спрямовані на заволодіння телефоном потерпілої саме з корисливою метою), так само стороною обвинувачення суду не представлено доказів їх сукупності, які б свідчили про умисел обвинуваченого на відкрите заволодіння чужим майном з корисливою метою.
Обвинувачений ОСОБА_8 є особою, раніше не судимою, разом з тим, суд застосував до обвинуваченого найбільш сувору за тяжкістю міру покарання, за вчинення злочину, кваліфікація якого невірна. На переконання позиції захисту єдиною статтею кримінального закону, за якою ОСОБА_8 мав би відповідати за встановлених обставин справи є стаття 125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила апеляційний розгляд проводити за її відсутності, просила вирок суду залишити без змін, покази надані у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області підтримує.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив задоволити, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задоволити вимоги апеляційної скарги захисника, в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження судове рішення відносно ОСОБА_8 ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Доводи захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст.125 КК України спростовуються сукупністю зібраних доказів, перевірених та оцінених судом першої інстанції з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Статтею 186 КК України передбачено відповідальність за грабіж відкрите викрадення чужого майна.
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто таким, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. При цьому грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

При вчиненні грабежу винний діє відкрито, зухвало і свідомо нехтує присутністю власника майна або особи , яка володіє майном чи охороняє його, або сторонніх осіб.
З субєктивної сторони грабіж вчиняється з прямим умислом і є злочином корисливим. Винний усвідомлює, що він обертає майно на свою користь відкритим способом або шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, і бажає таких наслідків, керуючись при цьому корисливими мотивами.

Під час допиту у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 , пояснювала, що 01.12.2020 мати ОСОБА_8 ОСОБА_10 забрала її з притулку в с. Вороновиця Вінницького району, в якому вона знаходилась через вчинення постійного домашнього насилля з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , до свого дому, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щоб відсвяткувати день народження її доньки ОСОБА_12 . Близько 21 год. прийшов ОСОБА_8 ,який вживав спиртні напої. В подальшому після відмови потерпілої на вимогу ОСОБА_8 віддати належний їй мобільний телефон, він наніс їй біля пяти ударів в голову, та, потягнувши за волосся з кімнати до кухні, вирвав частину волосся з голови. Коли на її прохання ОСОБА_13 принесла мобільний телефон ОСОБА_8 , викрутивши руку, вирвав мобільний телефон, і погрожуючи ножем, який тримав біля горла, змусив розблокувати телефон. Вирвавшись від ОСОБА_8 вона вибігла на вулицю,а ОСОБА_8 з телефоном втік.
Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснювала,що ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_11 та забрав мобільний телефон, належний потерпілій.
Показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 узгоджуються між собою та доказами, перевіреними та прийнятими судом, а саме: висновком експерта № 101 від 07.12.2020, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено синець, садно та ділянку з відсутністю волосся на голові, спричинені діями тупих предметів, невиключно 01.12.2020, які належать до легких тілесних ушкоджень, як в сукупності так і по окремості (т. 1 а.с.99); протоколом огляду місця події від 03.12.2020, відповідно до якого в присутності понятих та із застосуванням безперервної відеозйомки проведено огляд території частини земельної ділянки, що розташована поблизу під`їзду №2 багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 . На вищевказаній території на асфальтованому покритті було виявлено мобільний телефон чорного кольору. При огляді телефону встановлено, що дисплей телефону із верхньої та нижньої частини пошкоджений, наявні тріщини. На телефоні виявлено етикету зі штрих-кодом та написом «Телефон Xiaomi» із зазначенням ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , модель Redmi 6а (т. 1 а.с.100-101); протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2020 та диском доданим до нього, який був переглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_10 , знаходячись в своєму будинку в АДРЕСА_1 повідомила про обставини та продемонструвала як 01.12.2020, приблизно о 21:00 год. її син ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння заволодів мобільним телефоном ОСОБА_11 , шляхом нанесення ударів кулаками по голові та шарпаючи за волосся, а також викручуванням кисті руки, у якій ОСОБА_11 тримала мобільний телефон, який їй належить (т. 1 а.с.122-124, 128); протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2020 та диском доданим до нього, переглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила та продемонструвала, обставини пограбування її колишнім співмешканцем ОСОБА_8 , а саме: що 01.12.2020, приблизно о 21:00 год. в АДРЕСА_1 її колишній співмешканець ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, забрав у неї мобільним телефоном марки «Хiaomi Redmi 6A», який є її власністю, при цьому наносив їй удари по голові, шарпав за волосся та викручував кисть руки у якому вона тримала телефон, в подальшому з її телефоном втік (т. 1 а.с.125-128).

Вирішуючи питання щодо наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд безпосередньо дослідив докази, перевірив їх допустимість відповідно до ст. 86 КПК України та, оцінивши, та проаналізувавши показання потерпілої, свідків, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки останній у потерпілої ОСОБА_11 , яка розуміла протиправний характер дій нападника, вилучив належний їй мобільний телефон.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність корисливого мотиву у ОСОБА_8 , оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається те, що він, маючи таку можливість, не повернув потерплій мобільний телефон, яким заволодів, а привіз його до м.Вінниці, за місцем свого місця проживання на той час, розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що забрав телефон з собою до м. Вінниці.
Також про корисливий мотив на заволодіння мобільним телефоном свідчить те, що ОСОБА_8 з метою забрати телефон наносив удари потерпілій, вирвав волосся, шляхом ривка, викручуючи руку, забрав мобільний телефон за допомогою фізичної сили, що знайшло підтвердження у послідовних показах потерпілої, які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , іншими доказами.

Доводи захисника, що про відсутність корисливого умислу у ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном вказують показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 є безпідставними.
Під час апеляційного розгляду була допитана свідок ОСОБА_13 , пояснювала, що під час дня народження дочки обвинуваченого, ОСОБА_8 мав намір подивитися переписку у телефоні потерпілої. Коли ОСОБА_11 відмовилась ввести пароль, ОСОБА_8 вирвав її волосся. Для припинення конфлікту вона передала телефон ОСОБА_8 .
В суді першої інстанції свідок давала подібні покази.
Суд дав її показам належну оцінку, вказавши, що її версія подій спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , слідчими експериментами та іншими доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такою оцінкою показів свідка ОСОБА_13 .
Суд першої інстанції прийняв до уваги першочергові показання свідка ОСОБА_10 надані нею 10.03.2021 року після роз`яснення судом її прав та приведення до присяги, оскільки вони є послідовними, логічними і повністю узгоджуються з її показаннями під час проведення за її участю слідчого експерименту 18.12.2020 року щодо обставин заволодіння ОСОБА_8 мобільним телефоном
При цьому, як правильно було встановлено судом першої інстанції про корисливий мотив ОСОБА_8 свідчить те, що телефон, яким він заволодів, потерпілій не повернув, хоча і мав таку можливість, в той же день, а саме 01.12.2020 року, забрав його з собою до м.Вінниці, де телефон був вилучений під час огляду місця події від 03.12.2020 року.
З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.
Показання свідка ОСОБА_13 , що ОСОБА_8 заволодів телефоном для зясування змісту переписки потерпілої з третіми особами , не спростовують версію обвинувачення та висновки суду щодо заволодіння ОСОБА_8 мобільним телефоном, який вилучивши мобільний телефон, мав реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Перевіривши докази наявні в даному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вважає, що показання свідка ОСОБА_13 не спростовують сукупність доказів, які вказують на те, що ОСОБА_8 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої заволодів мобільним телефоном.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно перевірив обставини вчинення кримінального правопорушення, оцінив та проаналізував всі докази, які мають значення для прийняття правильного рішення.

Твердження захисника, щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 125 КК України суд апеляційної інстанції не приймає.
Статтею 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження або умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності .
Під час судового розгляду беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном потерпілої, заподіявши останній легкі тілесні ушкодження, тобто застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, який критично оцінив покази ОСОБА_8 , щодо відсутності умислу на викрадення мобільного телефону та розцінив, їх як один із способів захисту своїх інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_8 доводиться сукупністю перевірених доказів та оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Звертаючись до суду під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 в останньому слові просив призначити більш мяке покарання.
За змістом, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, ст. 65 КК України врахував, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України несудимий, згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Жмеринської міської ради за час проживання в АДРЕСА_1 , зарекомендував себе з задовільної сторони, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, та визначив покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим наявні підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Відповідно до ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду.
З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції при постановленні вироку в порушення вимог ст. 126 КПК України не прийняв рішення про стягнення процесуальних витрат, а саме витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи від 10.12.2020 року в сумі 490,32 грн., які підлягли стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .
Недотримання судом норм ст.126 КПК України є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне, обгрунтоване рішення в частині відшкодування процесуальних витрат.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обгрунтованими, підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат в сумі 490, 32 грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи .
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України змінити.
Вказати у резолютивній частині вироку про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 490,32 грн. процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи від 10.12.2020 року.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4