У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3316/22

№ 1-кп/183/1038/22

12 липня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000102 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гал, Гальського району, Абхазької Автономної Республіки, грузина, громадянина Грузії, посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 , непрацюючого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Куп`янської окружної прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 .

В судовому засіданні поставлено на розгляд питання щодо наявності підстав для розгляду вказаного обвинувального акту Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, оскільки суд має обґрунтовані сумніви у визначенні підсудності при скерування до суду матеріалів вказаного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні повідомив суду, що правила територіальної підсудності дотримано, оскільки Верховним Судом винесено розпорядження № 11/0/9-22 від 18.03.2022 року, яким змінено територіальну підсудність Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, визначивши її за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Захисник обвинуваченого повідомила суду, що вважає наявним порушення процесуального законодавства при визначенні територіальної підсудності, просила суд направити матеріали кримінального провадження до апеляційної інстанції для визначення підсудності в порядку ст. 34 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, встановив, що вказаний процесуальний документ затверджений прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області у м. Харків.

Отже, досудове розслідування закінчено у м. Харків, вул. Тобольській, 55 А, при цьому скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області всупереч ч. 9 ст. 615 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ст. 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Таким чином, обвинувальний акт не містить доказів того, що територіальне знаходження органу досудового розслідування відноситься до територіальної юрисдикції Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, то в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 115 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду з метою вирішення питання про направлення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності.

Разом з тим, до суду надіслано клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на два місяці.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 115 КК України. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким. Покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду (враховуючи те, що покарання за інкримінований злочин передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, тому, перебуваючи не під вартою, підозрюваний може ухилитись від явки до органу досудового розслідування або суду, передбачаючи отримання реальної міри покарання за скоєне, в разі винесення судом обвинувального вироку, без можливості звільнення від покарання з іспитовим строком); 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно виливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Одночасно ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам. Крім того, суд вважає, що обрати більш м`який запобіжний захід неможливо, оскільки територія Куп?янського району перебуває під окупацією військ Російської Федерації, що унеможливлює контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого та значно збільшує вищевказані ризики.
Отже, суд дійшов висновку, що аргументи захисника не можуть бути прийняті, враховуючи вказані обставини.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,2,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34, 315, 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 115 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду з метою вирішення питання про направлення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності.

Обвинуваченому у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 02 вересня 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде оголошений учасникам судового провадження о 14.00 годині 13 липня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1