Справа № 621/296/20
провадження № 1-кп/632/64/22

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, мешканки АДРЕСА_1 , не працюючої, не заміжньої, засудженої: 17 грудня 2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, ухвалою цього ж суду від 30 листопада 2020 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасоване, затриманої 23 грудня 2020 року та направленої для відбування покарання у виді позбавлення волі; 15 вересня 2021 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і два місяці; 29 листопада 2021 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і три місяці, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2020 року між другою та третьою годинами ОСОБА_4 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась у житлі ОСОБА_6 квартирі АДРЕСА_2 .

За цих обставин у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення крадіжки майна ОСОБА_6 належного останньому мобільного телефону, що знаходився у спальній кімнаті зазначеної квартири.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи із корисливих мотивів, ОСОБА_4 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, зайшовши до спальної кімнати, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрала належне ОСОБА_6 , 1946 року народження, майно мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG, вартістю 2487 гривень, після чого обвинувачена, залишивши вказану квартиру, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, обернувши викрадене на свою користь.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.

Також ОСОБА_4 повторно таємно викрала майно, яке належало ОСОБА_7 гроші в сумі 2700 гривень, та вчинила викрадення офіційних документів із корисливих мотивів, за наступних обставин.

Так, 27 липня 2020 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_4 знаходилась поблизу під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , де побачила належну ОСОБА_7 жіночу сумку, що лежала на люку каналізації.

За цих обставин у обвинуваченої виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи задумане, діючи із корисливих мотивів, усвідомлюючи, що її дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_4 таємно викрала гаманець червоного кольору, у якому знаходились гроші в сумі 200 гривень та дві банківські платіжні картки АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Креді Агріколь Банк», які належали потерпілій, діставши його із згаданої сумки.

Не зупиняючись на вчиненому обвинувачена, за наведених вище обставин місця і часу, оглянувши викрадений гаманець, виявила у ньому та заволоділа грошима в сумі 200 гривень, а також двома банківськими картками - АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 і АТ «Креді Агріколь Банк» № НОМЕР_2 , які відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, ст. 14, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, засобами доступу до банківських рахунків, держателем яких була ОСОБА_7 , з метою їх подальшого використання для таємного викрадення грошей, які належали потерпілій та знаходилися на рахунках зазначених банківських карток.

Таким чином ОСОБА_4 викрала офіційні документи - зазначені вище банківські платіжні картки, з корисливих мотивів.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення майна ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , маючи при собі викрадену платіжну банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала потерпілій, знаючи пін код, діючи із корисливих мотивів, 27 липня 2020 року у період часу з 10 години 55 хв. по 10 годину 57 хв., використавши вказану платіжну банківську картку шляхом зняття готівки через банкомат, який знаходиться у будівлі № 14 відділенні АТ КБ «Приватбанк», на вулиці Ярослава Мудрого смт Слобожанське Зміївського району (на теперішній час Чугуївського району) Харківської області, таємно викрала гроші в сумі 2500 гривень, обернувши їх на свою користь.

Викраденим майном обвинувачена розпорядилася на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2700 гривень.

Крім того, у період часу з 08 по 13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, діючи із корисливих мотивів, через незачинені двері проникла у квартиру АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрала майно, що належало ОСОБА_8 ноутбук марки «Compaq Presario CQ 57», вартістю 7910 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану вище суму.

ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України таємних викраденнях чужого майна (крадіжках), вчинених повторно; ч. 1 ст. 357 КК України викраденні офіційних документів, вчиненому із корисливих мотивів; ч. 3 ст. 185 КК України таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному із проникненням у житло, вчиненому повторно, визнала повністю. Про обставини вчиненого дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеному в описовій частині вироку та підтвердила, що в ніч на 25 січня 2020 року вона, знаходячись у житлі ОСОБА_6 , зокрема у спальній кімнаті зазначеної квартири, діючи із корисливих мотивів, повторно таємно викрала належне йому майно - мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG, який обернула на свою користь, та який згодом був у неї вилучений співробітниками поліції.

Також ОСОБА_4 підтвердила, що 27 липня 2020 року між десятою і одинадцятою годинами вона, знаходячись поблизу під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , на той час Зміївського району Харківської області, маючи умисел на вчинення крадіжки, діючи із корисливих мотивів, викрала гаманець, що зберігався в сумці потерпілої ОСОБА_7 . Оглянувши викрадений гаманець виявила у ньому гроші в сумі 200 гривень та дві банківські картки, якими і заволоділа. Банківськими картками заволоділа із корисливих мотивів, з метою викрадення коштів потерпілої, що зараховані на відповідні рахунки.

Після чого одразу, продовжуючи реалізовувати свій умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_7 , використавши викрадену банківську картку АТ КБ «Приватбанк», шляхом зняття готівки через банкомат, який встановлений у будинку АДРЕСА_5 , повторно, таємно викрала гроші, що належали потерпілій в сумі 2500 гривень, а загалом в сумі 2700 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_4 підтвердила, що в один із днів у період з 08 по 13 жовтня 2020 року вона, діючи із корисливих мотивів, проникла у житло - квартиру АДРЕСА_4 , на той час Зміївського району Харківської області, звідки повторно, таємно викрала ноутбук марки «Compaq Presario CQ 57», який належав ОСОБА_8 , у подальшому з викраденим зникла, обернувши його на свою користь, а потім здала у ломбард.

Окрім зізнання, винуватість ОСОБА_4 у таємних викраденнях майна ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вчинених повторно, викраденні офіційних документів, вчиненому із корисливих мотивів, таємному викраденні майна ОСОБА_8 , поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

За епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_6 .

Так, згідно із рапортом чергового поліцейського Зміївського ВП ГУНП в Харківській області 25 січня 2020 року о 02 годині 20 хвилин до чергової частини вказаного відділу поліції по телефону надійшло повідомлення про таємне викрадення майна ОСОБА_6 мобільного телефону, у вчиненні якого заявник підозрювала ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 211 - 213).

Із відповідного протоколу та рапорту чергового поліцейського вбачається, що 25 січня 2020 року о 17 годині 28 хвилин ОСОБА_6 звернувся до згаданого вище відділу поліції із заявою, в якій зазначив про те, що ОСОБА_4 , яка знаходилась за місцем його мешкання, таємно викрала належне йому майно мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 (т. 1 а.с. 210, 214).

Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2020 року о 18 годині 15 хв. до нього за заявою ОСОБА_6 , внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 208).

У протоколі огляду місця події від 25 січня 2020 року та фототаблиці до нього відображена обстановка на місці вчинення злочину квартирі АДРЕСА_2 , зокрема спальній кімнаті, в якій, зі слів обвинуваченої та потерпілого, була вчинена крадіжка мобільного телефону, що належав останньому.

При цьому під час зазначеної слідчої дії потерпілий показав на місце, де він залишив свій мобільний телефон ліжко, та де виявив його відсутність (т. 1 а.с. 215 219).

З протоколу огляду місця події від 25 січня 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що ця слідча дія була проведена у період часу з 17 години до 17 години 40 хвилин, за участю понятих і ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного протоколу та заяви, написаної обвинуваченою власноручно, остання в ході зазначеної слідчої дії добровільно видала мобільний телефон «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG, який вона таємно викрала у ОСОБА_6 за наведених вище обставин.

У свою чергу ОСОБА_6 , який також був присутній під час проведення цієї слідчої дії, підтвердив, що виданий ОСОБА_4 мобільний телефон з двома сім картами належить йому.

Згаданий телефон та дві сім карти до нього були вилучені (т. 1 а.с. 220 - 226).

Захисником заявлено клопотання про визнання протоколу огляду місця події від 25 січня 2020 року недопустимим доказом через те, що: ця слідча дія була проведена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; було порушено право ОСОБА_4 на захист, так як в ході огляду місця події не був визначений статус останньої, їй не було роз`яснено право мати захисника.

Суд доходить висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із правилами ст. 237 КПК України (в редакції станом на 25 січня 2020 року) з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

За змістом наведеної норми огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України (в редакції станом на 25 січня 2020 року) у невідкладних випадках огляд місця події, може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Із наведених вище документів вбачається, що підставою для проведення огляду місця події стали повідомлення зі служби 102 та заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення - таємне викрадення належного йому майна мобільного телефону, яка була відібрана уповноваженим співробітником поліції. Враховуючи те, що зазначена слідча дія була невідкладною, оскільки здійснювалася одразу після вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, як слідує з протоколу огляду місця події, слідчий при проведенні огляду місця події проводив виявлення та фіксацію речових доказів, які добровільно (без ознак примусу чи втручання у її особистий простір) видала особа.

При цьому дії ОСОБА_4 свідчили про її зацікавленість і про намір сприяти правоохоронним органам у розслідуванні вчиненого кримінального правопорушення.

Жодних скарг чи заперечень щодо проведення огляду всупереч волі та власним інтересам ОСОБА_4 , як остання, так і поняті не заявляли, не надано жодних доказів, які хоча б у мінімальній мірі вказували на наявність таких обставин і захисником, а тому підстав ставити під сумнів добровільність дій обвинуваченої, що тягне за собою недопустимість доказу, суд не вбачає.

Огляд місця події проведено з дотриманням положень ст. 237 КПК України.

Мобільний телефон виданий ОСОБА_4 добровільно, порушень кримінального

процесуального законодавства при цьому судом не встановлено.

За таких обставин проведення вказаного огляду місця події до внесення відомостей до ЄРДР не суперечить вимогам Закону, так як такий огляд проведений органом досудового розслідування як невідкладний відповідно до положень ч. 3 ст. 214 КПК України, а відтак є правомірним.

Одразу після проведення огляду місця події відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР.

Щодо посилань захисника про порушення права на захист, то суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що зазначена слідча дія була невідкладною, оскільки здійснювалася одразу після вчинення кримінального правопорушення, а тому на момент її проведення ОСОБА_4 не мала процесуального статусу підозрюваної, відтак роз`яснення останній її прав не здійснювалось. Разом із тим, суд не вбачає порушення права на захист ОСОБА_4 , оскільки відповідно до положень ст. 63 Конституції України, які є нормами прямої дії, право на захист має підозрюваний, обвинувачений чи підсудний. Як вже зазначалося, на момент проведення огляду місця події ОСОБА_4 не перебувала у жодному процесуальному статусі із наведених, у протоколі огляду місця події від 25 січня 2020 року вона вказана як учасник даної слідчої дії, чим жодним чином не порушено її права.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання зазначеного протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Вилучені під час огляду місця події предмети, зокрема: мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG і дві сім карти оператора мобільного зв`язку «ВФ - Україна» були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні та передані на зберігання ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною постановою слідчого, квитанцією, ухвалою слідчого судді та розпискою (т. 1 а.с. 227 232, 238).

Згідно із висновком експерта-товарознавця № 336/20 від 27 січня 2020 року вартість викраденого у ОСОБА_6 майна мобільного телефону марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG, становить 2487 гривень (т. 1 а.с. 234 - 237).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 31 січня 2020 року, в ході даної слідчої дії ОСОБА_4 з виходом на місце детально розповіла і показала про обставини вчинення крадіжки майна ОСОБА_6 зазначеного вище мобільного телефону, так, як про це викладено у вироку (т. 3 а.с. 1 - 5).

За епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_7
та викрадення офіційних документів.

Відповідно до витягів із Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2020 року о 14 годині 50 хв. і 27 жовтня 2020 року о 15 годині 11 хв. до нього за заявою ОСОБА_7 та у зв`язку із самостійним виявленням уповноваженою особою кримінального правопорушення під час досудового розслідування, внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень повідомлено ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 6- 8).

Із рапорту чергового поліцейського та відповідного протоколу вбачається, що 27 липня 2020 року між дванадцятою і тринадцятою годинами ОСОБА_7 звернулася до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою, в якій зазначила про таємне викрадення її майна, що зберігалося у належній їй сумці гаманця, у якому знаходилися гроші в сумі 200 гривень та дві банківські картки, а також грошей в сумі 2500 гривень, які були у неї таємно викрадені шляхом знаття готівки через банкомат із використанням викраденої банківської картки АТ КБ «Приватбанк», вчинених за наведених вище обставин місця і часу (т. 3 а.с. 9-11).

З протоколу огляду місця події від 27 липня 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що ця слідча дія була проведена у період часу з 18 години до 18 години 20 хвилин, за участю понятих і ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного протоколу обвинувачена в ході зазначеної слідчої дії добровільно видала: гаманець; купюру номіналом 200 гривень серія УМ № 7768761, картку для виплат АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «CREDIT AGRICOLE» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , які вона таємно викрала у ОСОБА_7 за наведених вище обставин, про що повідомила під час огляду місця події.

Вказані предмети та гроші були вилучені (т. 3 а.с. 12 - 14).

Вилучені під час огляду місця події предмети: гаманець, дві банківські картки та гроші - купюра номіналом 200 гривень, були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні та передані на зберігання ОСОБА_7 , що підтверджується ухвалою слідчого судді та відповідною розпискою (т. 3 а.с. 15 - 17).

За епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_8 .

Згідно із рапортом чергового поліцейського Зміївського ВП ГУНП в Харківській області 21 жовтня 2020 року о 16 годині 13 хвилин до чергової частини вказаного відділу поліції по телефону надійшло повідомлення про таємне викрадення майна ОСОБА_8 ноутбука, який зберігався за місцем її мешкання (т. 3 а.с. 24, 25).

21 жовтня 2020 року о 17 годині ОСОБА_8 звернулася до Зміївського відділу поліції із заявою, в якій зазначила про таємне викрадення її майна, що зберігалося у її житлі, яке було вчинене у період часу з 08 по 13 жовтня 2020 року (т. 3 а.с. 26).

Відповідно до витягів із Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2020 року о 10 годині 02 хв. до нього за заявою ОСОБА_8 , внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 7, 8, 23).

В протоколі огляду місця події від 21 жовтня 2020 року та фототаблиці до нього відображена обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення - у квартирі АДРЕСА_6 , із якої, зі слів потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_4 , була вчинена крадіжка ноутбука марки «Compaq Presario CQ 57» (т. 3 а.с. 27 - 31).

Згідно із протоколом огляду місця події від 21 жовтня 2020 року та фототаблицею до нього, під час даної слідчої дії у ОСОБА_4 були вилучені гроші купюра номіналом 200 гривень (серія ГВ № 6599222).

При цьому ОСОБА_4 пояснила, що це частина від тих грошей, які вона отримала в ломбарді «Гарант» за здачу до нього викраденого нею ноутбука (т. 3 а.с. 32 - 35).

Факт здачі ОСОБА_4 викраденого нею ноутбука марки «Compaq Presario CQ 57», який належав ОСОБА_8 , до ломбарду «Гарант» із використанням паспорту її матері ОСОБА_10 , підтверджується показаннями самої обвинуваченої у судовому засіданні та відповідним актом прийому передачі матеріальних цінностей від 21 жовтня 2020 року, згідно із яким вона отримала 900 гривень (т. 3 а.с. 36).

Із протоколу огляду місця події від 22 жовтня 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що у ломбарді «Гарант» були виявлені та вилучені ноутбук марки «Compaq Presario CQ 57» та копія акту, про який зазначено вище (т. 3 а.с. 37 - 39).

Вилучені під час огляду місця події ноутбук та грошова купюра, номіналом 200 гривень, були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні, що підтверджується відповідним рішенням слідчого від 22 жовтня 2020 року та ухвалою слідчого судді від 23 жовтня 2020 року.

Згодом ноутбук був переданий на зберігання ОСОБА_8 , що вбачається із відповідної розписки (т. 3 а.с. 40 - 42).

Висновком експерта - товарознавця № 3742/20 від 27 жовтня 2020 року підтверджена вартість викраденого ОСОБА_4 майна - ноутбука марки «Compaq Presario CQ 57», яка станом на 21 жовтня 2020 року складала 7910 гривень (т. 3 а.с. 51 - 54).

Дослідивши і оцінивши надані докази, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, зібрані з дотриманням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у повному обсязі висунутого обвинувачення і кваліфікує її дії:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно;

- за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів;

- за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_4 , суд встановив, що остання за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченої, її активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також те, що вона страждає на ряд захворювань та має незадовільний стан здоров`я.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення одного із кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Зазначена в обвинувальному акті обставина, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою повторно (за епізодом викрадення майна ОСОБА_6 ) не може бути врахована при призначенні покарання через те, що вона передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, як ознака цього кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , поряд з наведеними даними про особу обвинуваченої, суд враховує те, що ОСОБА_4 вчинила ряд кримінальних правопорушень тяжкий злочин, два нетяжкі злочини та кримінальний проступок, обставини, які пом`якшують покарання, та обставини, які обтяжують покарання, сукупність всіх обставин, що характеризують вчинені обвинуваченою кримінально - протиправні діяння, наслідки, які настали, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_4 , відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченою оцінюється як високий, а ризик її небезпеки для суспільства як середній. Виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченої можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а також, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі, яке їй належить відбувати реально.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує і те, що ОСОБА_4 29 листопада 2021 року була засуджена вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України і їй призначене покарання у виді трьох років і трьох місяців позбавлення волі.

Цей вирок набрав законної сили 29 грудня 2021 року.

У даному провадженні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України, були вчинені ОСОБА_4 до постановлення попереднього вироку 25 січня, 27 липня та у період часу з 08 по 13 жовтня 2020 року.

Тому суд, керуючись ч. 4 ст. 70 КК України, доходить висновку про визначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Потерпіла ОСОБА_7 заявила позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2500 гривень та моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

При цьому потерпіла вказала, що матеріальна шкода складається з майнових збитків, внаслідок викраденого ОСОБА_4 майна, а саме: грошових коштів у сумі 2500 гривень.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях та моральних приниженнях, пов`язаних із вчиненням щодо неї кримінальних правопорушень, порушенні нормальних життєвих зв`язків, умов та укладу життя.

ОСОБА_4 цивільний позов у частині стягнення з неї майнової шкоди у розмірі 2500 гривень визнала повністю, у частині стягнення моральної шкоди частково, на суму 2500 гривень.

Розглянувши цивільний позов, дослідивши докази, надані в його обґрунтування, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно зі ст. ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Винуватість ОСОБА_4 в заподіянні потерпілій ОСОБА_7 майнових збитків внаслідок її кримінально - протиправних дій підтверджується наведеними у вироку доказами.

Розмір позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, що вбачається із досліджених доказів, тому ці позовні вимоги на суму 2500 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оцінивши наведені докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що потерпілій ОСОБА_7 завдано моральної шкоди, оскільки внаслідок вчинених щодо неї кримінальних правопорушень потерпіла зазнала душевних страждань, відчувала себе приниженою, що позначилося на її самопочутті, вона була позбавлена повноцінного та звичного способу життя, вимушена докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

Разом із цим частинами 3, 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховуючи те, що моральну шкоду потерпілій завдано внаслідок вчинення умисного нетяжкого злочину та кримінального проступку, глибину душевних страждань ОСОБА_7 , їх тривалість, ступінь порушення життєвих зв`язків потерпілої, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яка завдана потерпілій, в сумі 2500 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

З метою забезпечення реалізації прав обвинуваченої на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та апеляційне оскарження ОСОБА_4 необхідно тимчасово залишити в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Частиною 2 ст. 122 КПК України визначено, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо оплати судовому експерту за рахунок Державного бюджету України витрат за проведення експертиз.

Отже, питання щодо стягнення з обвинуваченої судових витрат за проведення експертиз судом не розглядалося.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року, з метою збереження речових доказів, був накладений арешт на тимчасово вилучене майно: мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG та дві сім карти оператора мобільного зв`язку «ВФ - Україна» (т. 1 а.с. 230 - 232).

Також ухвалою слідчого судді цього ж суду від 29 липня 2020 року з цих же підстав накладено арешт на майно, вилучене 27 липня 2020 року у ОСОБА_4 гаманець; купюру номіналом 200 гривень серія УМ № 7768761; картку для виплат АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «CREDIT AGRICOLE» № НОМЕР_2 (т. 3 а.с. 16, 17).

Крім того, ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2020 року, з метою збереження речових доказів, був накладений арешт на тимчасово вилучене майно: ноутбук марки «Compaq Presario CQ 57» та грошову купюру, номіналом 200 гривень серія ГВ № 6599222 (т. 3 а.с. 41, 42).

Згідно із ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність скасування арештів, накладених на тимчасово вилучене з метою забезпечення збереження речових доказів майно.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки і чотири місяці.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і чотири місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і чотири місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , з урахуванням строку відбутого покарання за вироками Зміївського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року, Балаклійського районного суду Харківської області від 15 вересня 2021 року та Зміївського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року, обчислювати з 23 грудня 2020 року, тобто з дня її фактичного затримання на виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року та вироку цього ж суду від 17 грудня 2018 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 тимчасово залишити в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2500 гривень, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Скасувати арешти, накладені на тимчасово вилучене майно згідно з ухвалами слідчих суддів Зміївського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року, 29 липня 2020 року та 23 жовтня 2020 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 5 модель M1803E7SG, дві сім карти оператора мобільного зв`язку «ВФ - Україна», гаманець, грошову купюру, номіналом 200 гривень серія УМ № 7768761, картку для виплат АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , банківську картку АТ «CREDIT AGRICOLE» № НОМЕР_2 , ноутбук марки «Compaq Presario CQ 57», відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України повернути власникам (законним володільцям); гроші в сумі 200 гривень купюра серія ГВ № 6599222, відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України конфіскувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1