Справа 556/750/22
Номер провадження 1-в/556/131/2022
У Х В А Л А
Іменем України

26.05.2022 року смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, клопотання засудженого, який відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Сереховичі, Старовижівського району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, не одруженого, освіта професійно-технічна, раніше судимого: 20.03.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 185 ч.1 КК України штраф 1000 грн.

Засудженого 22.12.2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 70, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі та виплати штрафу в розмірі 1000 грн., приєднано не відбуте покарання за вироком суду від 20.03.2014 року штраф сплачено 23.04.2021.

Знову засуджений 22.04.2016 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.ст. 115 ч.2 п.6, 187 ч.4, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна, з врахуванням вироку суду від 22.12.2015 року. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано засудженому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.10.2015 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
08.07.2015 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2016 року скасовано та призначено новий розгляд в Ковельському міськрайонному суді в іншому складі суду.
Засуджений 17.06.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст. 115 ч.2 п.6, 187 ч.4, 70 ч.1, 70 ч.4, 72 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано засудженому в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 07.10.2015 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по 20.01.2022.

В С Т А НО В И В :

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. В обґрунтування заяви вказував, що відносно нього настав передбачений законом строк для застосування пільги, згідно ст.81 КК України. На даний час стягнень не має, працює, дотримується правил внутрішнього розпорядку.

Засуджений ОСОБА_4 надав заяву про розгляд клопотання в його відсутності, просить звільнити умовно-достроково від подальшого відбуття покарання.

Представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» надав заяву про розгляд клопотання у їх відсутності.

У судовому засіданні прокурор заперечив відносно задоволення клопотання засудженого. ОСОБА_4 негативно характеризується, допустив сім порушень вимог режиму відбування покарання, заходи заохочення не застосовувались, не працевлаштований, не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, в тому числі особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений17.06.2021 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.ст. 115 ч.2 п.6, 187 ч.4, 70 ч.1, 70 ч.4, 72 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна.
Вирок набрав законної сили: _20 січня 2022_ року.

Початок строку відбування кримінального покарання 17.06.2021 року.

Кінець строку відбування кримінального покарання 24.06.2024 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_4 перебуває з 07.10.2015 року. Вину в скоєному злочині визнає, розкаюється.

Під час тримання в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» допустив сім порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заходи заохочення не застосовувались.

З 18.02.2022 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)».

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що відбуваючи покарання в Державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)», ОСОБА_4 характеризується негативно.

Не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи та не виконує їх передбачені законодавством вимоги. Намагається дотримуватись правил поведінки та обов`язків.

Засуджений не працевлаштований на виробництві установи.

Виконавчих листів на виконанні в установі не має.

Свій загальноосвітній рівень підвищує.

Не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними та близькими шляхом телефонних переговорів, отримує посилки.

За рисами характеру: спокійний; у ставленні до засуджених: не конфліктний; у ставленні до себе: невимогливий; за вольовими якостями: не цілеспрямований.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і в порядку, зовнішній вигляд охайний.

Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи.

Не перебуває на профілактичних обліках в установі.

Відповідно до проведеної оцінки ризиків має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.ст.81, 82 КК України є:

-ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

-участь у суспільно-корисній праці;

-участь у виховних заходах;

-участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

-участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

-участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

-поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

-прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

-визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

-підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Як зазначено в п.п.2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Що стосується наявності семи стягнень, які погашені, то дана обставина не може суттєво впливати на висновок суду про доведеність засудженим свого виправлення. Заходи заохочення не застосовувались. Засуджений не був працевлаштованим за час відбування покарання.

Разом з цим, оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Засуджений не працевлаштований, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Враховуючи дані обставини та наявні формальні підстави для звільнення за ст.81 КК України, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, хоча засуджений ОСОБА_4 відбув 3/4 строку покарання, однак не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не сприятиме виховному і запобіжному впливу на засудженого, оскільки він своє виправлення не довів, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст. ст. 392,538, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від покарання з місць позбавлення волі відмовити, за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 7 діб через районний суд з моменту проголошення, а засудженим - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1