Справа № 947/8361/22
Провадження № 1-кп/947/765/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000631 від 30.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця, безробітного, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 15.07.2020 року Київським районним судом м.Одеси за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік; звільненого 14.07.2021 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 12 днів на підставі ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.06.2021 року.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_5 перебуває на превентивних обліках Національної поліції за категорією «сімейний насильник», в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», повторно, умисно та безпричинно, в період часу з 20.07.2021 по 23.09.2021 року, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань та суттєвого погіршення якості життя ОСОБА_6 .
Так, 20.07.2021 ОСОБА_5 приблизно о 04:00 годині, знаходячись за місцем свого мешкання, в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_5 відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2021 у справі №947/25049/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 23.07.2021 ОСОБА_5 приблизно о 12:00 годині, знаходячись за місцем свого мешкання, в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_5 відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 у справі №947/25042/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 26.07.2021 ОСОБА_5 , приблизно о 00:20 годині, знаходячись за місцем свого мешкання, в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 23.09.2021 ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись за місцем свого мешкання, в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_5 відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 у справі №947/30967/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.
Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.
Як вбачається із вказаного, кожного разу окремо, а саме 20.07.2021 приблизно о 04-00 годин, 23.07.2021 приблизно о 12-00 годин, 26.07.2021 приблизно о 00-20 годин, 23.09.2021 у невстановлений час, перебуваючи за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, провокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинював відносно своєї матері ОСОБА_6 , психологічне насильство у вигляді словесних образ, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні гідності останньої, тому ОСОБА_5 , було визнано винним у скоєнні ряду адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - домашнього насильства відносно ОСОБА_6 , що з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, виразилось в систематичному домашньому насиллі психологічного характеру ОСОБА_5 , по відношенні до своєї матері ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: він протягом 2021 року за своїм та його матері місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично висловлювався на адресу матері ОСОБА_6 нецензурною лайкою, ображав та принижував її гідність, у зв`язку з чим відносно нього складалися протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності. У вчиненому щиро кається, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває в сімейних відносинах.

Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_5 визнав вину, його щире каяття у скоєному, таособу обвинуваченого який не одружений, не працює, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, повністю покарання не відбув, знов вчинив умисний злочин в період умовно дострокового звільнення за попереднім вироком, наявність обставин які обтяжують покарання, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_5 на вчинення умисних злочинів, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 можливо призначити покарання у вигляді арешту, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75 КК України.
Крім того, призначення покарання ОСОБА_5 у вигляді арешту, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Так, ОСОБА_5 був звільнений 14.07.2021 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 12 днів на підставі ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.06.2021 року.
Згідно зі статтею 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовується під умовою того, що звільнена особа не скоюватиме протягом невідбутої частини покарання нового злочину. Тому в разі вчинення такою особою протягом строку умовно-дострокового звільнення нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
Так, згідно ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таким чином, до призначеного покарання ОСОБА_5 за цим вироком, слід частково приєднати не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2020 у вигляді двох місяців обмеження волі та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за правилами ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, перевівши при складанні покарань виходячи із співвідношення: одному дню арешту відповідають два дні обмеження волі.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 3 (три) місяців в арештному будинку.
На підставі ст. 71,72 КК України до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 15.07.2020 року у вигляді двох місяців обмеження волі ( 1 дню арешту відповідає 2 дня обмеження волі), що складає один місяць арешту і остаточно за сукупністю вироків до відбування ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяців в арештному будинку.
Строк відбування покарання у виді арешту ОСОБА_5 рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку, та поміщення до арештного будинку.
Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0000631 від 30.07.2021 року, не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1