Справа № 351/2404/21
Провадження № 1-кп/351/74/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника- ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої- ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого,раніше не судимого, -

за ст. 162 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному проникненні до житла особи з погрозою застосування насильства, за наступних обставин.

Так, 26.03.2021 біля 16:00 год. обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи за своїм місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , вирішив незаконно проникнути до частини житлового будинку, який належить його сестрі ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканості житла, обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проти волі законного власника ОСОБА_7 , погрожуючи останній застосуванням насильства, висловлюючи в грубій формі погрози щодо заподіяння шкоди її здоров`ю, за допомогою господарської сокири демонтував дерев`яну перегородку у будинку та проник всередину кімнати житлового будинку потерпілої, чим порушив гарантоване їй статтею 30 Конституції України право на недоторканість житла.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому не визнав. Зазначив, що до кімнати, яка належить потерпілій не заходив, майно не пошкоджував, про розподіл майна не знав, оскільки не був присутній коли приїжджали державні виконавці. З рішенням суду про розподіл будинку не згідний, оскаржував в апеляційному порядку. Також зазначив, що зруйнував перегородку у коридорі, оскільки вона перешкоджала йому зайти у його кімнату будинку. Цивільний позов ОСОБА_7 не визнав.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доводиться показами потерпілої та свідків, які є логічними і послідовними, та іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_5 .

Не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні суду пояснила, що згідно рішення Снятинського районного суду відбувся реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 . Працівники державної виконавчої служби неодноразово приїжджали до помешкання щоб виконати рішення суду, однак обвинувачений відмовлявся виконувати дане рішення. На виконання рішення суду було встановлено перегородку, яку обвинувачений зруйнував, при цьому ОСОБА_5 застосував щодо неї фізичне та психологічне насильство, погрожував вбивством. У присутності працівників поліції та виконавчої служби вона винесла з належної їй кімнати речі обвинуваченого. На даний час позбавлена права проживати у належних їй кімнатах, змушена проживати у сусідів. Просила обвинуваченого ОСОБА_5 карати суворо. Подала до суду цивільний позов, яким просила стягнути із обвинуваченого 40 000,00 грн. моральної шкоди, який у судовому засіданні підтримала повністю, просила задоволити.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству обвинуваченого та потерпілої і бачила, як працівники виконавчої служби проводили розподіл будинку, де проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . В результаті проведеного перерозподілу будинку було встановлено дерев`яну перегородку. В подальшому бачила, як обвинувачений за допомогою сокири руйнував встановлену перегородку, при цьому кричав та погрожував потерпілій.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був спір про розподіл будинковолодіння. На виконання рішення суду працівники виконавчої служби провели розподіл будинку та було встановлено перегородку, яку в подальшому зруйнував за допомогою сокири ОСОБА_5 . Вказані дії бачила сусідка ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що до нього звернулась ОСОБА_7 , яка попросила зробити перегородку. Він, прийшовши до будинку ОСОБА_7 і за вказівкою працівників виконавчої служби в якому саме місці встановив дерев`яну перегородку. Вказану перегородку встановлював двічі, оскільки зі слів потерпілої, обвинувачений ОСОБА_5 конструкцію зруйнував. Зазначив, що у кожній із поділених частин був окремий вхід.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 триває конфлікт щодо розподілу спадкового майна та є рішення суду щодо розподілу будинку. Зі слів потерпілої їй відомо, що у будинку було встановлено дерев`яну перегородку, яка на даний час відсутня.

Свідок ОСОБА_13 , який працює головним державним виконавцем в Снятинському РВ ДВС суду показав, що на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження про зобов`язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_7 у здійсненні будівельних робіт згідно рішення суду. Виїхавши на місце фіксування виконання рішення суду в АДРЕСА_1 було виявлено, що встановлена перестінка у будинку відсутня і ОСОБА_7 вдруге поставила дерев`яну перегородку, яку ними було зафіксовано та складено акт про виконання рішення суду. В той час ОСОБА_5 був відсутній по місцю проживання. Зазначив, що перестінка була встановлена згідно рішення суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що проживає неподалік господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Потерпіла часто ночувала в неї та допомагала їй здійснювати догляд за матір`ю. Зі слів потерпілої, їй відомо, що в останньої з обвинуваченим виникають часті суперечки щодо користування житловим будинком.

Крім показів потерпілої та свідків, факт вчинення ОСОБА_5 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується також дослідженими, згідно вимог ст. 358 КПК України, у судовому засіданні письмовими доказами:

- із протоколу огляду місця події від 10.07.2021р. та доданих фототаблиць до нього вбачається, що у присутності понятих було оглянуто господарство по АДРЕСА_1 , вилучено: у верхній частині з внутрішньої сторони дверей у кімнаті №2 виявлено 2 сліди пальців рук; з зовнішньої сторони вхідних дверей у кімнаті №1 виявлено 2 сліди пальців рук. Крім того, детальним оглядом коридорного приміщення у будинку справа від дверей у кімнаті №3 на стіні на відстані 30см виявлено дерев`яний прикріплений до стіни елемент, який простягається на стіні від підлоги до стелі, який ймовірно є частиною демонтованої конструкції (перегородки);

- з висновку експерта від 01.11.2021р. №СЕ-19/109-21/11339-Д слідує, що вилучені з місця події сліди пальців рук максимальними розмірами 21х13 мм, 21х15мм залишені відповідно середнім та вказівним пальцями лівої руки гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- із протоколу огляду місця події від 16.07.2021р. встановлено, що у приміщенні службового кабінету №16 ВП №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, жителька АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 добровільно видала працівникам поліції диск DVD-R з відеозаписом за 26.03.2021 з камери мобільного телефону її сина ОСОБА_10 . На диску знаходиться файл під назвою НОМЕР_1 формату mp4, при відкритті якого на монітор висвітлилося зображення відео на якому видно коридорне приміщення будинку та в якому знаходиться особа, яка здійснює демонтаж дерев`яної перегородки, встановленої у даному приміщенні;

- протоколом слідчого експерименту від 14.09.2021 за участі потерпілої ОСОБА_7 в присутності понятих: ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . Слідчий експеримент було проведено із застосуванням безперервного відеозапису за допомогою відеокамери «Panasonic HC-V260». Відеозапис перекопійовано на диск формату DVD-R, який додано до протоколу слідчого експерименту;

- протоколом слідчого експерименту від 14.09.2021 за участі свідка ОСОБА_10 в присутності понятих: ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . Слідчий експеримент було проведено із застосуванням безперервного відеозапису за допомогою відеокамери «Panasonic HC-V260». Відеозапис перекопійовано на диск формату DVD-R, який додано до протоколу слідчого експерименту;

- з переглянутого відео слідує, що ОСОБА_5 за допомогою сокири розбиває встановлену огорожу, в цей час потерпіла телефонує до поліції;

- з переглянутого відео слідчого експерименту вбачається, що обвинувачений руйнує за допомогою сокири встановлену перегородку, в цей час ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_5 говорив, що вб`є її і не залишить живою. Зазначене бачила ОСОБА_9

- із постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 слідує, що на підставі виконавчого листа №351/999/19 від 27.01.2020 ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_7 у здійсненні будівельних робіт, згідно рішення Снятинського районного суду від 06.12.2018 по справі 351/268/16ц для реального розподілу будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно Акту державного виконавця від 11.08.2020р., складеного у присутності працівників поліції та Княженського сільського голови слідує, що ОСОБА_5 був повідомлений про дату і час примусового виконання рішення суду щодо розподілу будинку;

- з постанови Снятинського районного суду від 10.06.2021 слідує, що ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно сестри ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, оцінивши здобуті у судовому засіданні докази, визнає їх, відповідно до ст.ст. 85,86 КПК України, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у порядку ст. 93 КПК України, повністю узгоджуються між собою та з обставинами кримінального провадження, тому суд покладає їх в обгрунтування вироку.

Посилання адвоката ОСОБА_4 на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються доказами по справі, які були досліджені судом згідно норм кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст.162 ч.2 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у незаконному проникненні до житла особи з погрозою застосування насильства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.162 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_5 є нетяжким злочином.
Пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, згідно характеризуючих даних за місцем проживання, скарг від громадян села до виконавчого комітету Снятинської міської ради не надходило, однак в сім`ї часто виникають спірні питання та конфлікти, щодо власності та користування житловим будинком .
В досудовій доповіді орган пробації зазначав, що вивченням особи обвинуваченого встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як середній, а тому виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо міри покарань обвинуваченому та врахування всіх даних про його особу, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ст. 162 ч.2 КК України у виді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

Щодо позовної вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення із обвинуваченого моральної шкоди завданої злочином, суд приходить до наступного висновку.

Суд, вислухавши пояснення потерпілої ОСОБА_7 і її представника, обвинуваченого і його захисника, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно п.2 ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст.23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 Постанови орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин.

Потерпіла ОСОБА_7 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст.ст. 61, 128 КПК України, пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , яким просила стягнути із нього 40 000грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується тяжкість і суспільна небезпека кримінального правопорушення, характер, обсяг та глибина страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла.

Суд, у процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, які через погрози обвинуваченого, зазнала потерпіла, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_7 та вирішив стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 8 000 грн. моральної шкоди

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином із обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати у сумі 1372,96 грн. за проведення експертизи.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 127-129, 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.:76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 у користь ОСОБА_7 8 000,00 (вісім тисяч) гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Івано-Франківського НДЕКЦ витрати на залучення експерта за проведення експертизи №СЕ-19/109-21/11339-Д від 01.11.2021р. у розмірі 1372,96 грн.

Скасувати арешт з речових доказівта:

- диск DVD-R з відеозаписом за 26.03.2021 наданий ОСОБА_7 та 4 сліди пальців рук, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ