Справа № 167/1080/20 Провадження №11-кп/802/46/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України

В С Т А Н О В И В

Даним вироком затверджено угоду від 01 жовтня 2020 року укладену між прокурором Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 і його захисником ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АРК міста Сімферополь, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого:

-25.01.2003 року Харцизьким міським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України та засуджено до 07 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Микитівського міського суду м. Горлівки Донецької області від 04.06.2008 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 01 рік 07 місяців 29 днів;

-28.08.2009 року Ворошиловським районним судом м. Донецька за ч.1 ст.309 КК України та засуджено до 02 років позбавлення волі;

-13.12.2013 року Центральним районним судом м. Сімферополь за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та засуджено до 05 років 06 місяців позбавлення волі;

-01.07.2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України та засуджено до 06 років 06 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Ковальського міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2019 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання, тобто, з 15 грудня2018 року.

Вироком вирішено питання про долю речових доказів.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 дохід держави витрати пов`язані із залученням експертів для проведення двох судових балістичних експертиз, судової вибухотехнічної та судової дактилоскопічної експертиз на загальну суму 6864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 90 коп.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України при таких обставинах.

На початку листопада 2018 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 перебуваючи у місті Краматорськ, Донецької області, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою подальшого збуту, без передбаченого законом дозволу, за грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень, умисно придбав у невстановленої органом досудового розслідування особи бойові припаси, а саме: 617 (шістсот сімнадцять патронів), які згідно висновку судової балістичної експертизи №245 від 23.06.2020 року, належать до боєприпасів і є: 106 (сто шість) гвинтівочні патрони калібру 7,62х55R із кулею з стальним сердечником, зразку 1930, 1963, 1975 років випуску, виробництва СРСР, 47 (сорок сім) гвинтівочні патрони калібру 7,62х54R мм із трасуючими кулями, зразку 1930, 1970 року випуску, 9 (дев`ять) гвинтівочні патрони калібру 7,62х55R мм із бронебійно-запально-трасуючими кулями, зразка 1930, 1970 року випуску, виробництва СРСР та є придатними для стрільби; 297 (двісті дев`яносто сім) проміжними патронами калібру 7,62х39 мм, зразку 1947 року, 1967, 1972, 1990 років випуску, виробництва СРСР, 5 (п`ять) проміжними патронами калібру 7,62х39 мм з бронебійно-запалюючою кулею, зразку 1947 року, 1958 року випуску та є придатними для стрільби; 123 (сто двадцять три) проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, 1992, 1999 років випуску, виробництва СРСР, 27 (двадцять сім) проміжними патронами калібру 5,45х39 мм із трасуючою кулею, зразку 1974 року, 1985 року випуску, виробництва СРСР та є придатними для стрільби; 3 (три) патрони є пістолетними патронами до пістолетів конструкції Макарова (ПМ) і Стєчкіна (АПС), калібру 9х18 мм та є придатними для стрільби; а також вибухові пристрої: 2 (дві) наступально осколкові ручні гранати РГД-5 та 2 (два) уніфіковані запали дистанційної дії типу УЗРГМ, які згідно висновку судової вибухотехнічної експертизи №51 від 06.08.2020 року, при конструктивному поєднанні відносяться до вибухових пристроїв військового призначення та бойових припасів, і які придатні до вибуху.

В подальшому в середині листопада 2018 року ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, вказані бойові припаси і вибухові пристрої незаконно переніс та перевіз невстановленим в ході досудового розслідування способом в місто Рожище, та заховав з метою тимчасового зберігання на території полігону (стрільбища), що в місті Рожище на вулиці Кар`єрній Волинської області шляхом поміщення в дерев`яний ящик та закопування в поверхневий шар грунту.

Зазначені бойові припаси і вибухові пристрої ОСОБА_7 зберігав до 15.12.2018 року, оскільки будучи затриманим у зв`язку з вчиненням правопорушень на території Ковельського району Волинської області розпорядитися ними не зміг, та 12.06.2020 року вони були вилучені працівниками Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області під час проведення огляду місця події.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог КПК України та його прав. Зазначає, що не вміє читати, при підписанні угоди він не розумів яке саме покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, йому буде визначено. Вважає, що узгоджене покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, яке йому призначив суд, є надто суворим та таким, що не відповідає інтересам суспільства. У випадку якби він розумів суворість такого покарання, не підписав би угоди про визнання винуватості. У свою чергу, суд при затвердженні угоди, не переконався чи цілком йому було зрозуміло умови угоди та її наслідки, що на думку апелянта є істотним порушенням його прав.

За викладених обставин просить скасувати вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме призначити йому за ч.1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які її підтримали та просили задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений оскаржує вирок постановлений на підставі угоди у зв`язку з нерозумінням призначеного покарання внаслідок його неграмотності.

Однак, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскарженні судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Згідно з положеннями п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості, може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Як слідує з матеріалів справи, 01 жовтня 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості останнім у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та погоджено міру покарання.

Судом першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості виконано вимоги, передбачені ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України.

При цьому суд першої інстанції переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 , який згідно цієї угоди повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та прокурором є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення затвердженої цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Імперативна вказівка у ст.394 КПК України щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Крім цього, слід зазначити, що угода про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 від 01 жовтня 2020 року, складена в присутності захисника обвинуваченого, який під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції здійснював захист інтересів обвинуваченого, тому останній мав можливість консультуватися із захисником щодо умов угоди, порядку та правових наслідків її укладення.

Твердження апелянта про його неписемність спростовується матеріалами кримінального провадження, так обвинувачений ОСОБА_7 неоднаразово судимий, однак таких питань раніше не виникало. В матеріалах справи міститься заява про видачу паспорта, яку останній власноруч заповнював (а.с. 69).

Також при дослідженні звукозапису судового засідання від 04 лютого 2021 року за клопотанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 суддею було надано останньому час на ознайомлення зі матеріалами справи, що дає підстави вважати про достатній рівень володіння обвинуваченим державною мовою.

У свою чергу, після ознайомлення з матеріалами справи на наступному судовому засіданні, яке відбулося 01 березня 2021 року, суддею було задано уточнюючі питання щодо розуміння ОСОБА_7 змісту угоди про визнання винуватості, на що останній надав ствердні відповіді про добровільне підписання даної угоди, без будь-якого тиску на нього та погодився з мірою покарання, визначену в угоді.

Таким чином, апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року щодо останнього слід закрити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали..

Головуючий

Судді