ВИРОК
Іменем України

24.05.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному судовому провадженні, за відсутності учасників кримінального провадження, в залі суду в м. Львові обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 01 квітня 2022 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимою востаннє Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, покарання не відбула судимість не погашена

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.11.2020 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
В подальшому, 31.03.2021 в приміщенні Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 належним чином ознайомлено з порядком та умовами виконання покарання у виді громадських робіт попереджено про кримінальну відповідальність у випадку ухилення від виконання покарання, а також вручено направлення для виконання покарання на об`єктах, підпорядкованих ЛКП «Магістральне», що в м.Львові по вул. Наукова, 32а.
Проте, ОСОБА_3 , маючи умисел на ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт, умисно, без наявності поважних причин, не з`явилася із направленням у ЛКП «Магістральне», що в м.Львові по вул. Наукова, 32а починаючи з 01 квітня 2021 року, таким чином не відбула покарання у виді 80 годин громадських робіт, визначене вироком Залізничного районного суду м.Львова від19 листопада 2020 року.
Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.
Тобто, ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченої ОСОБА_3 що складена у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч..2 ст.389 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою від 23.05.2022 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000155 від 01 квітня 2022 року, перевіривши встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини інкримінованого кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження, враховуючи беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості у його вчиненні, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, стороною обвинувачення доведена, дії обвинуваченої органом досудового розслідування у формі дізнання та прокурором, вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані на особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання, які встановлені у ході дізнання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Щодо особи обвинуваченої, то встановлено, що ОСОБА_3 на обліках в психоневрологічному диспансері чи наркологічному диспансері не перебуває, сприяла органу дізнання, повністю визнала вину у скоєному кримінальному проступку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.
Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.11.2020 р. ОСОБА_3 за ч.1 ст.185 КК України засуджена до покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт. Вказане покарання ОСОБА_3 не відбула. Невідбутий строк покарання становить 80 годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 ч.1 п) 4 КК України із розрахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт відповідає 10 дням арешту.
З врахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання яке необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень - в межах санкції ч.2 ст.389 КК України, у виді арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішити згідно статтей 100, 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись частиною 3 статті 349, статтями 371, 373, 374, 376, 382 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України до новообраного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.11.2020 року у виді 10 ( десяти) днів арешту та відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) місяця 10 (десяти) днів арешту.
Початок відбуття строку покарання рахувати з часу звернення вироку до фактичного виконання.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1