Справа № 598/947/22
провадження № 1-кп/598/145/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження за №598/947/22 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, працюючої поваром ПП «Добра піца» м.Тернопіль, раніше не судимої,

за ст.366-3 КК України,-

встановив:

17 листопада 2015 року на першій сесії Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області сьомого скликання прийнято рішення «Про підсумки виборів і визнання повноважень депутатів Максимівської сільської ради та Максимівської сільського голови», яким визнано повноваження ОСОБА_4 , передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», як депутата Максимівської сільської ради по виборчому округу № 9.

У зв`язку з цим, ОСОБА_4 згідно з п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, та, згідно з абзацом 2 ч.2 ст.45 Закону, відноситься до осіб, які припинили діяльності, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, іншу діяльність, зазначену у п.п. «а» і «в» п.2 ч.1 ст.3, і зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому ч.1 цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до п.п.3 п.5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089, та абзацу 2 ч.2 ст.45 Закону ОСОБА_4 зобов`язана була подати декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, яка охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Проте, ОСОБА_4 , отримавши повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції від 05.07.2021 року №47-02/49906/21, не виконала свій обов`язок впродовж десяти днів з дня отримання цього повідомлення подати декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання щорічної декларації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ч.2 ст.45 Закону не подала декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції до 31 липня 2021 року, а також не виконала свій обов`язок щодо подання декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування по даний час.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, як за ознаками умисного неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Під час досудового розслідування, а саме 17 червня 2022 року, між заступником керівника Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваною ОСОБА_4 , з участі захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та підозрювана ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій останньої за ст.366-3 КК України. При цьому ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Також, сторони узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на один рік. ОСОБА_4 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено підозрюваній ОСОБА_4 ..

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.366-3 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є нетяжким злочином, від вчинення якого завдано шкоду державним та суспільним інтересам, угоду про визнання винуватості укладено під час досудового розслідування, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкримінується, цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачена не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечувала у судовому засіданні і сама обвинувачена ОСОБА_4 .

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314, 369, 371, 373, 374, 392, 394, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 червня 2022 року, між заступником керівника Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №598/947/22.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, призначивши їй узгоджене сторонами покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на один рік.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_6