Згідно із вимогами ст. 31 КПК України, у даному провадженні визначено колегіальний склад суду: головуюча суддя ОСОБА_2 , судді - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 375 КПК України кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Підставою для повернення такого рішення вказано, що в обвинувальному акті обвинувачення викладено не конкретно.
Обґрунтовуючи таке рішення, колегія суддів посилається на те, що деталі вчинення злочину, які характеризують спосіб його вчинення не викладені; сторона обвинувачення не зазначає в обвинуваченні відомості щодо місця вчинення злочину, інших обставин, в тому числі не зазначено про попередню зорганізованість осіб у стійке об`єднання для вчинення інкримінованого злочину, що об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, та дій спрямованих на реалізацію плану, для досягнення спільної мети і результату відомого всім учасникам групи, не розкрито суті розбою відповідно до диспозиції ст.187 КК України, не конкретно викладена суб`єктивна сторона правопорушення мотив і мета.
Також, колегія суддів зазначає, про поверховий підхід при формулюванні обвинувачення за злочини, які ставляться у вину ОСОБА_1 , що є неприпустимим, оскільки відсутність відомостей щодо об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, свідчить про недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України, що потягло неконкретність обвинувачення, яке підлягає з`ясуванню та перевірці доказами під час судового розгляду та порушує право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України знати, у вчиненні яких конкретно протиправних дій його обвинувачують, та окрім того, позбавить суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть пред`явлених обвинувачень і визначити ступінь вини ОСОБА_1 у вчинених злочинах.
Не погоджуючись із таким рішенням колегії, вважаю за необхідне викласти свою письмову окрему думку.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;
6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Вимоги до обвинувального акта визначені у ст. 291 КПК України.
Обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
Колегія суддів посилається на те, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
В той же час, цим пунктом регламентовано обов`язок слідчого (прокурора) навести виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Надання оцінки викладеним прокурором фактичним обставинам на стадії підготовчого судового провадження не належить до повноважень суду.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Наведення мотивів щодо складу кримінального правопорушення, на першому етапі судового провадження може бути розцінене стороннім спостерігачем як упереджене сформоване ставлення до обвинувачення в цілому, і по своїй суті суперечить принципу доступу до правосуддя.
Ст. 22 КПК України, Крім цього, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Втручання у процес самостійного обстоювання своїх правових позицій, на мою думку, є недопустимим, а усі мотиви незгоди суд має наводити у нарадчій кімнаті після того, як сторони зможуть підтвердити свою позицію належними і допустимими доказами.
Суд є об`єктивним і безстороннім органом, що розглядає обвинувачення у тому вигляді, яке йому пропонує прокурор (ст. 337 КПК України) і тільки за результатом повного, усестороннього судового розгляду може давати оцінку сформованому обвинуваченню, складовою якого і є об`єктивна та суб`єктивна сторони.
Ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Зважаючи на викладене, я вважаю, що повернення прокурору обвинувального акта, у зв`язку із некоректно викладеним обвинуваченням не належить до повноважень суду на цьому етапі. Надання оцінки обставинам, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України) є завданням судочинства і судового розгляду (наступного за цим етапу).
Окрім цього, з такого питання сформована однозначна практика Одеського апеляційного суду.
На підставі вище викладеного, вважаю можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Суддя ОСОБА_6