ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/456/22 Номер провадження 11-кп/814/1589/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2022 року,

встановила:
Цієї ухвалою задоволено спільне подання ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)" та Спостережної комісії Ленінської районної ради в м. Полтава.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вовкове Березівського р-ну Одеської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, в даному провадженні засудженого

13 вересня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна,

звільнено умовнодостроково від відбування невідбутої частини покарання у вигляді 1 року 1 місяця 21 дня позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений відбув 2/3 частини призначеного покарання та своєю поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що кількість і періодичність накладених на засудженого 6 стягнень за порушення режиму утримання свідчать про його нестабільну поведінку, через це відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення протягом усього строку відбування покарання в цілому.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку представника установи виконання покарань та обвинуваченого про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч.ч.1-3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, і, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Між тим, суд першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, не надав належної оцінки наявним у справі фактичним даним у їх сукупності, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про застосування до засудженого положень ст.81 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 13 вересня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.289, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 17 червня 2018 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння в с. Нерубайському Біляївського р-ну Одеської обл., діючи повторно, незаконно заволодів транспортним засобом «ВАЗ 210994-20», н.з. НОМЕР_1 , вартістю 78 000 гривень, яким користувався ОСОБА_10 (ч.1 а.о.с. 18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 18 червня 2018 року, кінець цього строку 18 липня 2023 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18 червня 2018 року, за час перебування в ДУ «Одеська установа виконання покарання (№21)», ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» - з 09 листопада 2018 року, ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - з 21 червня 2019 року, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Дані, які би свідчили про працю засудженого в даних установах виконання покарань чи бажання щодо залучення до неї, в особовій справі відсутні.

З 10 липня 2019 року ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де отримував 6 стягнень у вигляді: попередження, 2 доган, 2 суворих доган, поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 12 діб, які погашені, 9 разів заохочувався за сумлінну поведінку й ставлення до праці, за увесь період характеризувався як позитивно, так і негативно та посередньо, працевлаштований з жовтня 2019 року, поставлені завдання виконує якісно, приймає участь у виховний заходах в установі, визнає вину у вчиненому злочині, разом з цим має середній рівень небезпеки для суспільства, що підтверджується даними характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 02 березня 2020 року, 16 січня 2021 року та 24 січня 2022 року, довідок про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (ч.2 а.о.с. 98, 122, а.с.п. 3-4, 6, 26-28).

Окрім того, з матеріалів особової справи видно, що процес сталого отримання засудженим заохочень без стягнень почав здійснюватися з квітня 2020 року, в той час як ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі із червня 2018 року.

Зазначене узгоджується з витягами з протоколів №5 від 02 березня 2020 року та №2 від 16 січня 2021 року, за змістом яких установою виконання покарань було відмовлено в поданні матеріалів про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації, заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з відсутню відповідного ступеню виправлення, й лише 24 січня 2022 року прийнято рішення щодо подання матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання (ч.2 а.о.с. 96, 120, а.с.п. 5).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в поведінці засудженого наявні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю, натомість навпаки була нестабільною протягом усього строку відбування ним покарання.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, належним чином не врахував те, що в основі висновку про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про поведінку та ставлення до праці ОСОБА_8 саме за увесь строк відбування покарання, а не лише той, що пов`язується з певним визначеним періодом.

Не надав оцінки місцевий суд і тому, що засуджений раніше звільнявся від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, однак зазначене не призвело до позитивних змін у його особистості, він належних висновків для себе не зробив та вчинив новий тяжкий корисливий злочин у стані алкогольного сп`яніння в період іспитового строку. Це свідчить про стійку кримінальну спрямованість ОСОБА_8 та недієвість застосування щодо нього заходів звільнення від відбування покарання.

З приводу мотивів оскаржуваної ухвали, які зводяться до того, що характер допущених ОСОБА_8 порушень не відповідає тяжкості накладених на нього стягнень, то дане питання за умови оскарження засудженим стягнень утворює самостійний предмет дослідження та оцінки за правилами ч.3 ст.113 КВК України.

Тим не менше, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про явну несправедливість виду накладених на ОСОБА_8 стягнень з огляду й на системний багаторазовий характер протиправної поведінки засудженого на час притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Поміщення ж останнього в дисциплінарний ізолятор здійснено після встановлення недієвості неодноразово попередньо застосованих догани і суворої догани.

При цьому стягнення до ОСОБА_8 , який був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді позбавлення волі, застосовувалось і приблизно через рік після прибуття ним до місць позбавлення волі, тому посилання першої судової інстанції на вчинення засудженим порушень умов відбування покарання в період адаптації є сумнівним (ч.2 а.о.с. 5, 31-32).

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати, що ОСОБА_8 досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування приписів ст.81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Ураховуючи викладене вище, оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного подання ДУ «Полтавська виправна колонія №64» та Спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4