Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/347/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2022 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 25 травня 2022 року до 23 липня 2022 року.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 25 травня 2022 року до 23 липня 2022 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Наявні обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і на даний час існують, а саме - ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, визначеним п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід з у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог вказує на відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилається на те, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , судом не враховано обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме наявність міцних соціальних зв`язків - мешкає ОСОБА_7 разом з пристарілими матір`ю та батьком у с. Богданівка Кіровоградської області, є учасником зони АТО, має державні відзнаки та нагороди, позитивно характеризується як за місцем служби, так і за місцем проживання, не впливав та не має наміру виливати на потерпілу та свідків.

Також вказує, що ОСОБА_7 хворіє на тяжку форму туберкульозу легень та ВІЛ-інФекції, потребує стаціонарного дообстоження та лікування. Обвинувачений захворів в умовах СІЗО в 2019 році, де відсутні можливості провести лікування.

Зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 24.07.2018, справа до сьогоднішнього дня не розглянута у суді з причин, які не залежать від обвинуваченого, а саме у зв`язку із частою зміною складу суду.

Вказує, що обвинувачений має бажання стати до лав ЗСУ, з метою захисту народу України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000276 від 22.07.2018,стосовно ОСОБА_9 обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 25 травня 2022 року до 23 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 стаття 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 3 стаття 199 КПК України, регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

При цьому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, що не має судимості, розлучений, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживає разом із батьками, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується з позитивної сторони, є учасником бойових дій, не працює.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно враховано строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується 28.05.2022, до спливу якого кримінальне провадження не може бути завершене.

На переконання колегії суддів наявні обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, зокрема ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже місцевий суд під час розгляду клопотання прокурора дійшов правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо незаконності подальшого утримання обвинуваченого під вартою, не знайшли підтвердження.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на 60 днів, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, апелянта про те, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , судом не враховано обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме наявність міцних соціальних зв`язків та те, що він є учасником зони АТО, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки не зменшують ризиків неналежної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від слідства та суду, є позицією захисту, яку колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Посилання сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі, оскільки ОСОБА_7 хворіє на тяжку форму туберкульозу легень та ВІЛ-інФекції, також не заслуговують на увагу, оскільки хвороби, на які вказує адвокат, не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Медична документація, яка б підтверджувала звернення ОСОБА_7 на даний час за медичною допомогою з приводу проходження лікування від хвороб відсутня та не надана під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

До того ж, медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Разом з тим, надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Щодо бажання обвинуваченого ОСОБА_7 брати участь у забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, колегія судді зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2022 року, щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 25 травня 2022 року до 23 липня 2022 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4