Провадження №11-кп/801/467/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року, в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2021 за №0000501 та 08.08.2021 за №0000748,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04.06.2022 включно, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, освіта середня технічна, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.
У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.
У ході судового провадження прокурор ОСОБА_6 просив суд продовжити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки, на думку прокурора, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.
Захисник ОСОБА_8 заперечував щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній має постійне місце реєстрації та проживання, а тому захисник просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт, відмовлено.
Продовжено ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04.06.2022 включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2021 до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2021, від 14.12.2021 та від 10.02.2022 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжувався. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.02.2022 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 залишено без змін.
В ході судового розгляду прокурором доведені ризики передбачені ч 1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені ряду тяжких корисливих злочинів, до затримання не працював та не мав офіційного джерела доходів, раніше судимий, а тому може і надалі продовжувати вчинювати злочини, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 неодружений, не має стійких соціальних зв`язків, може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд першої інстанції вважав, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.04.2022 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, а відносно ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за місцем його проживання.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення саме такого рішення. Вважає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, стороною обвинувачення не представлено суду доказів про вчинення останнім інкримінованого йому правопорушення. В протоколах затримання ОСОБА_7 та протоколах інших слідчих дій відсутні відомості щодо вилучення в нього будь-яких предметів, що свідчить про непричетність до вчинення правопорушень. Також ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснював, що непричетний до крадіжки електроінструментів із будинку ОСОБА_9 та інших правопорушень. Звернув увагу на те, що прокурором не доведена наявність вказаних в клопотанні ризиків, його підзахисний не має наміру переховуватися від суду. Судом не було враховано, що ОСОБА_7 є громадянином України, уродженцем м. Вінниці, має постійне зареєстроване місце проживання, до затримання працював за цивільно-правовими угодами, має середню освіту, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері та психіатричному обліку. Також сторона захисту вважає, що судом не було виконано обов`язок розгляду можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Додав, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, наявність яких раніше була встановлена судом, існують, вони не зменшились, а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою запобігання ризикам переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі шляхом негативного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи схильність до вчинення останнім злочинів, відсутність постійного місця роботи, відсутність стійких соціальних зв`язків, притягнення останнього до кримінальної відповідальності у минулому, перебування у вказаному кримінальному провадженні у розшуку, за місцем реєстрації тривалий час не проживав, що вказує на можливість його переховування від суду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 та ч.3 ст.185 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо наявності на його думку підстав для скасування ухвали суду щодо продовженого відносно його підзахисного судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вчинених з метою особистого збагачення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, був засуджений та відбував призначене покарання за їх вчинення, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи, також вчинення інкримінованих йому злочинів в період відбування іспитового строку за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2021, вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду захисником надані не були.

При цьому наявність в останнього постійного місця реєстрації в м. Вінниці, середньої освіти, відсутність на обліку в наркологічному диспансері та на психіатричному обліку, працюючого до затримання за цивільно-правовими угодами, про що зазначив захисник у свої апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині за ч.3 ст.185 КК України, оскільки таке твердження сторони захисту є передчасним, так як судовий розгляд наразі триває і остаточне рішення буде прийняте судом після дослідження всіх наявних доказів у кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання, вчинення інкримінованих йому злочинів в період відбування іспитового строку за попереднім вироком, відсутність постійного місця роботи,наявність низьких соціально-стримуючих зв`язків, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо продовження судового слідства та відсутність доказів щодо зменшення ризиків у вказаному кримінальному провадженні, необхідність в дослідженні письмових доказів.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року, в об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2021 за №0000501 та 08.08.2021 за №0000748, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04.06.2022 включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4