справа № 461/4421/18
провадження № 51-2847км21
У цьому кримінальному провадженні особі було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 384 КК. Сторона обвинувачення вважала, що ОСОБА_1 надав неправдиві показання щодо дійсних обставин ДТП, яка відбулася 18 серпня 2017 року у с. Ямельня Яворівського району Львівської області за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок зіткнення яких настала смерть останньої.
Судом першої інстанції було винесено виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. З таким рішенням погодився суд апеляційної інстанції.
За результатами касаційного перегляду ухвали суду апеляційної інстанції більшість колегії суддів ККС ВС дійшла висновку про її законність та обґрунтованість.
Я не погоджуюся із ухваленою постановою і її мотивацією, а тому висловлюю свої міркування в окремій думці.
У постанові суду касаційної інстанції акцентовано увагу на тому, що ОСОБА_1 , який є свідком у провадженні по ст. 286 КК, не можна притягувати до кримінальної відповідальності до ухвалення вироку по «основній справі», по якій він є свідком. Мотивація в основному зводиться до тиску сторони обвинувачення на такого свідка.
По-перше, виправдувальний вирок було ухвалено з покликанням на відсутність події кримінального правопорушення. Однак суд касаційної інстанції фактично не виключив можливості існування самої події злочину, а вказав на передчасність притягнення свідка до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання.
По-друге, ст. 384 КК не містить будь-яких умов, які пов`язані із завершенням судового розгляду того провадження, в якому особа є свідком і дає відповідні свідчення.
По-третє, провадження по ст. 384 КК є самостійним і особа буде визнана винуватою лише у тому випадку, коли будуть беззаперечні докази того факту, що вона дає завідомо неправдиві свідчення.
Якщо змоделювати ситуацію, в якій за допомогою відеозапису зафіксовано, що за кермом перебував громадянин ОСОБА_4 , це підтверджується і дактилоскопічною експертизою, однак свідок стверджує, що насправді за кермом перебував громадянин ОСОБА_5 , то рішення про надання завідомо неправдивих показань може бути прийнято без прив`язки до судового процесу, в якому надавалися свідчення.
По-четверте, я не вбачаю жодних проблем у тому, що у разі притягнення свідка до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК, суду, що розглядатиме «основне провадження» необхідно буде враховувати цей факт.
Передусім самі судді повинні поважати і враховувати вироки у інших кримінальних провадженнях. Вважати вирок за ст. 384 КК тиском на свідка це фактично визнати, що він ухвалений без належних правових підстав.
Однак я вважаю, що суд у будь-якому провадженні, в т. ч. й за ст. 384 КК, ухвалює обвинувальний вирок лише після аналізу й дослідження всіх доказів у відповідному провадженні і лише за умови їх належності, допустимості і достатності визнає особу винуватою.
Ст. 384 КК викладена законодавчо точно та однозначно, вона не містить невизначеності, що допускала б різне тлумачення відповідної норми. Вказана стаття передбачає наявність у діях обвинуваченого прямого умислу («завідомо неправдиві...», «завідомо неправильний...»), коли він усвідомлює, що надає завідомо неправдиві показання / висновок або завідомо неправильний переклад, і бажає дати саме такі показання, висновок чи переклад.
Таким чином, я не вважаю, що умовою притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК є врахування факту ухвалення вироку у тому провадженні, у якому особа надає відповідні свідчення.
07 червня 2022 року

Суддя ОСОБА_6