Номер провадження: 11-сс/813/1017/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
власника майна ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.07.2022 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої ін станції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в ході проведення 28.06.2022 обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме на:

- телефон марки «Самсунг С20» сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта оператора «Київстар» з абонентським номером: НОМЕР_3 ; сім-карта оператора «Лайфселл» з абонентським номером: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Apple IPHONE 12 Promax» у корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 ; IMEI 2: НОМЕР_6 , в якому знаходиться сім-карта оператора «Київстар» з абонентським номером: НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон марки «Samsung А 50» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_8 ; IMEI 2: НОМЕР_9 , в якому знаходиться сім-карта оператора «Київстар» НОМЕР_10 та НОМЕР_11 ;

- грошові кошти загальною сумою 5800 грн.:

- купюри номіналом 200 грн. у кількості 28 штук: ДА0288248, ГЕ9039977, ВЖ6879024, ВЗ3595079, ГБ2432024, ДБ6479069, ГИ8494738, ДГ0609900, ГВ4984742, ВЗ3612434, ВЗ4977672, ГЖ1014272, ДД6771251, ГЗ9559114, ДВ7563866, ДА4785826, ДЕ1246747, ДЄ0411360, ГИ2132369, ДД2776691, ДЕ5140743, ЕА0598290, КЙ1488413, ТБ6985738;

- купюра номіналом 100 грн. УЛ7622691;

- купюри номіналом 50 грн. у кількості 2 штук: АА6653411; ФЗ5623804;

- грошові кошти: румунські леї номіналом 1 лея у кількості 7 штук (134F5612305, 137J6042489, 075Е5997515, 147I7778910, 081B8130313, 115I0443205, 147F7357034); румунські 2 леї номіналом 5 лей у кількості 1 шт (115А8851745); румунські леї номіналом 10 лей у кількості 1 шт (125С8231931);

- молдавські леї номіналом 1 лея у кількості 4 х штук: А:0277, А.0310, А.0215, А.0283;

- купюри номіналом 1 долар США у кількості 2 штук: В792819553А, G76499478D;

- купюри номіналом 5 доларів США у кількості 1 штуки: DE 27072593A;

- зошит із чорновими записами з написом «Color Crush» у кількості 3 штук;

- планшет «Apple Ipad A 1489» сірого кольору у чохлі зелено-синього кольору;

- ноутбук марки «Lenovo» Ideapadz 580».

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов переконання про те, що вилучене майно в зазначеному кримінальному провадженні містить ознаки речових доказів, тому існує ризик його можливої зміни або знищення, а втручання у право власності зацікавлених осіб в даному випадку не є свавільним та відповідає вимогам законності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що вилучені речі взагалі не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, зокрема, телефон марки «Самсунг С20» сірого кольору, є засобом зв`язку та належить особисто ОСОБА_7 , планшет «Apple Ipad A 1489» придбаний раніше для дитини та на теперішній час не працює, вилучена техніка містить інформацію, контакти та фотографії, які крім побутового значення, необхідні його підзахисному для роботи, натомість, ОСОБА_7 не обмежувався доступ до інформації, яка міститься на телефонах, ноутбуку та планшеті, жодних експертиз з вказаною технікою не призначалося, з часу вилучення майна пройшло вже пів місяця;

- органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене під час обшуку майно володіє всіма ознаками речових доказів відповідно до вимог ст. 98 КПК України, а також клопотання слідчого не містить переліку підстав арешту та обґрунтування його необхідності, обмежене загальними абстрактними фразами, викладом фактичних обставин з посиланням на норми КПК України;

- слідчим суддею не було враховано розумності та співрозмірністі обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника, натомість, підозра у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України жодним чином не обґрунтована та непідтверджена доказами, а стороною захисту на теперішній час збираються докази на спростування зазначеної підозри.

Посилаючись на викладене вище, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та тимчасово вилучене майно, зокрема, мобільний телефон марки «Самсунг С20» сірого кольору, в якому знаходиться сім-карта оператора «Київстар» з абонентським номером: НОМЕР_3 , сім-карта оператора «Лайфселл» з абонентським номером: НОМЕР_4 ; зошит із чорновими записами з написом «Color Crush» у кількості 3 штук; планшет «Apple Ipad A 1489» повернути власнику ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_9 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що обшук проводився за її участі та під час обшуку було вилучено належне їй майно, зокрема, мобільний телефон марки «Apple IPHONE 12 Promax» у корпусі синього кольору, мобільний телефон марки «Samsung А 50» білого кольору, ноутбук марки «Lenovo» Ideapadz 580», які не містять жодної інформації для досудового розслідування, а лише інформацію побутового значення, фотографії, контакти, та необхідну для роботи; вищевказане майно вилучено без жодних правових підстав, натомість, нею не обмежувався доступ до інформації, що міститься у телефонах, жодних експертиз із зазначеною технікою не призначалось, з часу її вилучення пройшов майже місяць;
- слідчий суддя не врахував того, що грошові кошті належать їй, були вилучені із її особистої сумки та є особистими заощадженнями, жодного відношення до протиправних дій не мають, при цьому, в зазначеному кримінальному провадженні жодній особі не інкримінується заволодіння грошовими коштами;
- в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, вона як власник майна не була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно;
- слідчим суддею не було враховано того, що клопотання про арешт майна, всупереч вимог ст. 64-2 КПК України, було подано неуповноваженим суб`єктом;
- слідчим суддею залишено поза увагою те, що органом досудового розслідування не було доведено відповідності вилученого майна критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, не зазначено та не обґрунтовано у клопотанні мети накладення арешту на майно, а також слідчим суддею не враховано розумності та співрозмірності обмеження права власності завданнями кримінального провадження, натомість, вона не має жодного відношення до вчинення зазначеного злочину.
Посилаючись на викладене вище, власник майна ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та тимчасово вилучене майно, зокрема, мобільний телефон марки «Apple IPHONE 12 Promax» у корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Samsung А 50» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 , ноутбук марки «Lenovo» Ideapadz 580» та грошові кошти повернути власнику ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного його захисника та власника майна, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положення зазначеної вище норми узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння …; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, відповідно до переліку у клопотанні, вилучене під час проведення 28.06.2022 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження такого майна як речового доказу (а.с. 1-6).

Водночас, відповідно до клопотання слідчого, витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000150 та інших матеріалів провадження, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України за заявою громадянина ОСОБА_11 про те, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою під погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вимагають у потерпілого ОСОБА_12 передачі грошових коштів у сумі 30 тис. грн. під приводом неіснуючого боргу.

В подальшому, в ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, 28.06.2022 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

При цьому, в ході проведення 28.06.2022 обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою було виявлено та вилучено телефон марки «Самсунг С20» сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Apple IPHONE 12 Promax» у корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_5 ; IMEI 2: НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Samsung А 50» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_8 ; IMEI 2: НОМЕР_9 , грошові кошти, зошит із чорновими записами, планшет «Apple Ipad A 1489» та ноутбук марки «Lenovo» Ideapadz 580» (а.с. 16-21).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, диспозиція злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, досудове розслідування якого наразі здійснюється, передбачає відповідальність за вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів цієї особи (вимагання), за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Разом із тим, ні в наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалах провадження, ні в поясненнях прокурора в судовому засіданні не міститься доказів того, що вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 майно, зокрема, мобільний телефон марки «Самсунг С20» та планшет «Apple Ipad A 1489» має будь-яке відношення до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за фактом якого на теперішній час здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000150.

Натомість, як пояснив в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 , мобільний телефон є засобом зв`язку, належить особисто йому, містить інформацію як побутового характеру, так і потрібну йому в роботі, а планшет використовувався його дитиною, при цьому, підозрюваним не обмежувався доступ до інформації, наявної на зазначених технічних пристроях.

Водночас, також не було доведено органом досудового розслідування причетності вилученого у ОСОБА_9 майна, зокрема, мобільного телефону марки «Apple IPHONE 12 Promax», мобільного телефону марки «Samsung А50» та ноутбуку марки «Lenovo» Ideapadz 580», до розслідуваного кримінального провадження за фактом вимагання, натомість, власник майна ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що зазначена техніка містить інформацію побутового значення, а також необхідну їй для роботи, при цьому, нею не обмежувався доступ до інформації, наявної в зазначених технічних засобах.

Окрім того, відповідно до протоколу обшуку від 28.06.2022, арештовані грошові кошти, зокрема, гривні в загальній сумі 5800 грн., молдавські леї номіналом 1 лея у кількості 4 шт., купюри номіналом 1 долар США у кількості 2 шт., а також купюри номіналом 5 доларів США у кількості 1 шт., були вилучені із жіночої сумки коричневого кольору, належної на праві приватої власності ОСОБА_9 (а.с. 19-20), є її особистими заощадженнями та органом досудового розслідування не доведено того, що такі гроші набуті кримінально протиправним шляхом та мають будь-яке відношення до даного кримінального провадження.

Так само не було зазначено й доведено необхідності та правової підстави для накладення арешту на зошит із чорновими записами з написом «Color Crush» у кількості 3 шт., зокрема, не було вказано, яку інформацію можуть містити такі зошити.

Відтак, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене майно в зазначеному кримінальному провадженні відповідає критеріям для речових доказів, зазначеним ст. 98 КПК України, зокрема, використовувалось як знаряддя вчинення злочину, зберегло на собі сліди або містить будь-які відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального провадження, так само як і не було доведено причетності вилучених грошових коштів до зазначеного кримінального провадження за фактом вимагання, зокрема, того, що такі гроші набуті кримінально протиправним шляхом.

Водночас, сам по собі факт наявності в матеріалах вказаного кримінального провадження постанови ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 про визнання вилученого майна речовим доказом (а.с. 36-39) не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів захисника з приводу того, що підозра у вчиненні власником майна ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України жодним чином не обґрунтована та непідтверджена доказами, колегія суддів позбавлена об`єктивної можливості надати належну правову оцінку таким твердженням та зауважує на тому, що в даному випадку предметом оскарження є ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, натомість, питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри підлягає окремому оскарженню відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України або в межах оскарження застосування стосовно особи запобіжного заходу.

При цьому, заслуговують на увагу посилання власника майна ОСОБА_9 на те, що вона не була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Разом із тим, звертає на себе увагу той факт, що про розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно, призначений на 14.07.2022 повідомлявся представник власника майна адвокат ОСОБА_13 (а.с. 44), що на думку апеляційного суду свідчить про відсутність факту допущення слідчим суддею порушень вимог кримінального процесуального закону щодо не виклику в судове засідання власника майна ОСОБА_9 .

Що стосується посилань апелянта на те, що клопотання про накладення арешту на майно було подано неуповноваженим суб`єктом, колегія суддів такі доводи вважає вочевидь помилковими з огляду на таке.

Так, дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом із тим, ч. 1 ст. 171 КПК України встановлює, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що положення ст. 171 КПК України є спеціальними відносно положень ст. 64-2 КПК України та, враховуючи наявне неоднозначне застосування вимог закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні №0000150 затверджено прокурором (а.с. 6), що свідчить про відсутність будь-яких істотних порушень органом досудового розслідування вимог закону при складенні та затвердженні клопотання про арешт майна.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор звернув увагу на необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), проте колегія суддів такі доводи сторони обвинувачення не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, серед іншого, підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Системний аналіз вимог Глави 17 КПК України («Арешт майна») дає підстави дійти висновку про те, що розгляд клопотання про накладення арешту на майно здійснюється в межах поданого клопотання та заявлених у ньому мети та підстав для арешту майна.

Як вже зазначалось вище, подаючи до слідчого судді суду 1-ої інстанції клопотання про арешт майна, слідчий визначив лише одну мету накладення арешту збереження такого майна як речового доказу, жодного посилання на необхідність забезпечення цивільного позову в клопотанні не міститься, на підставі чого в даному випадку апеляційний суд позбавлений об`єктивної можливості надати оцінку таким доводам сторони обвинувачення та врахувати їх при постановленні рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає встановленим законом критеріям речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні №0000150, зокрема, використовувалось як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу вимагання грошових коштів, а також набуто кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відтак, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання слідчого в частині необхідності накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Водночас, зважаючи на те, що в прохальній частині апеляційних скарг захисник ОСОБА_8 та власник майна ОСОБА_9 просять, скасувавши ухвалу, повернути майно власникам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , колегія суддів вважає за необхідне такі вимоги задовольнити частково, оскільки чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку окремо зазначати в судовому рішенні щодо необхідності повернення майна його власнику, натомість, ч. 3 ст. 173 КПК України передбачає, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.07.2022, якою в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене в ході проведення 28.06.2022 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_14 про накладення арешту на майно відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене в ході проведення 28.06.2022 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4