КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/6096/20
Провадження №11-кп/824/2738/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

14 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , 1973 року народження, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.08.2022 включно та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 17 367 грн., з покладенням у разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України обов`язків: з`являтись до суду з першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не працює, іншого офіційного джерела доходу не має, неодружений, раніше судимий за кримінальні правопорушення проти власності, передбачені ст. 185, 187 КК України та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, передбачені ст. 309 КК України, обвинувачується у вчиненні нових злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, дійшов висновку, що на даний час продовжує існувати обґрунтований ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , який не має джерел до існування та має схильність до вживання наркотичних засобів може вчинити інше кримінальне правопорушення, і, зважаючи на те, що за незначний проміжок часу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло декілька обвинувальних актів щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів проти власності, запобігти встановленому ризику іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою неможливо.
Також, з огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов висновку, що існує висока ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_6 може використати військовий стан, як можливість продовжити свою злочинну поведінку, у зв`язку з чим відхилив його аргументи щодо звільнення його під особисте зобов`язання, через бажання служити в Збройних Силах України.
Окрім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням заявленої в обвинувальному акті шкоди та даних про особу обвинуваченого, визначив ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі, який на переконання суду, буде гарантуватиме виконання ним покладених на нього КПК України обов`язків та не буде завідомо непомірним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням певних обов`язків або домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його клопотання заявлене прокурору ОСОБА_7 в порядку ст. 616 КПК України, а також наданий його захисником ОСОБА_8 військовий квиток, згідно якого він є військовозобов`язаний та має військову спеціальність.
На переконання апелянта, заявлений прокурором ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КК України, на даний час є безпідставним.

Апелянт зазначає, що в разі зміни йому запобіжного заходу зобов`язується з`явитися до військкомату та стати на військовий облік, про що надати відомості у суді.

Апеляційна скаргаобвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29 серпня 2022 року, включно, а також визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 17367 гривень, з покладенням у разі внесення застави, обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч.5 ст.194 КПК України.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора та обвинуваченого, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особу, та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений, який раніше неодноразово судимий, не має джерел до існування та має схильність до вживання наркотичних засобів, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, передбачені ст. 185, 187 КК України та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не працює, іншого офіційного джерела доходу не має, неодружений, тобто достатніх стримуючих факторів не має, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є неспроможними.
Що стосується доводів обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою його бажання вступити до Збройних сил України та наявність у нього військової спеціальності, як підстави для звільнення під особисте зобов`язання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції, такі аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо звільнення його під особисте зобов`язання перевірив, та обґрунтовано встановив, що з огляду на особу обвинуваченого та наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 України, існує ймовірність того, що обвинувачений може використати військовий стан, як можливість продовжити свою злочинну поведінку, у зв`язку з чим відхилив їх.

Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З приводу тверджень обвинуваченого про те, що в разі зміни запобіжного заходу він зобов`язується з`явитися до військкомату та стати на військовий облік, колегія суддів, з огляду на особу обвинуваченого та його попередню поведінку, яка свідчить про схильність до вчинення злочинів та вживання наркотичних засобів, вважає, що такі твердження обвинуваченого не будуть стримуючими факторами його подальшої належної процесуальної поведінки, а також жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, який на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшився і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказує на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.08.2022 включно та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 17 367 гривень, з покладанням у разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків: з`являтись до суду з першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_4