Справа № 308/8557/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/417/20, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією майна належного на праві власності.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 25.06.2018.

Зараховано ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 25.06.2018 до вступу вироку в законну силу з розрахунку день за день, тобто у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VII1 від 18.05.2017).

Запобiжний захiд засудженому ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

ТКАЧ ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , фактично проживаючий у АДРЕСА_3 , із середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 07 (сім) років із конфіскацією майна належного на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 25.06.2018.

Зараховано ТКАЧУ ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення з 25.06.2018 до вступу вироку в законну силу з розрахунку день за день, тобто у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VII1 від 18.05.2017 ).

Запобіжний захід ТКАЧУ ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 858,00 грн. стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави.

-2-

Речові докази: кросівок синього кольору, дві зв`язки ключів, футболку рожевого кольору, штани синього кольору та кросівок синього кольору, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_14 залишено останньому; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-G360H/D», чоловічу сумку марки «Langsa», банківську картку КБ «Приватбанк», які зберігаються у камері речових доказів Ужгородського ВП ГУ НП України в Закарпатській області повернуто потерпілому ОСОБА_14 ; зішкріб речовини бурого кольору з тротуарної доріжки, який упаковано до паперового конверта, що зберігається у камері речових доказів Ужгородського ВП ГУ НП України в Закарпатській області знищено.

Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20.06.2018 близько 23 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , рухаючись по вул.Плеханова в м.Ужгороді, умисно, протиправно, відкрито, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_14 , у ході якого ОСОБА_7 , з метою уникнення супротиву потерпілого, діючи на випередження, наніс ОСОБА_14 один удар обутою ногою в область спини, від якого потерпілий впав на землю, після чого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 численні удари ногами та руками по різним частинам тіла, а ОСОБА_6 в той же час, також наніс ОСОБА_14 декілька ударів ногами по різним частинам тіла, тим самим, своїми спільними протиправними діями, спричинили потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_14 , який через спричинення тілесних ушкоджень не міг вчиняти супротиву, заволоділи належним потерпілому мобільним телефоном вартістю 704,00 грн., а також шкіряною сумочкою вартістю 393,00 грн., в якій знаходилися банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» та грошові кошти в розмірі 400,00 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 1497,00 грн.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду від 10.09.2019 скасувати, повернути кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції та змінити кваліфікацію його дій на ст.121 КК України. Зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості, що у відповідності до ст.414 КПК України є підставою для скасування вироку, а також поверхову, упереджену оцінку судом доказів у кримінальному провадженні. На його думку, при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України та належно не оцінив характеризуючи дані про його особу. Висновки суду про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України побудовані на недопустимих доказах. Показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_15 , було спростовано дані відеозаписів, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення. Звертає увагу на проведення слідчого експерименту зі свідком, а не з підозрюваними, які не відмовлялись від проведення такого, що також свідчить про недопустимість в якості доказу протоколу слідчого експерименту від 25.06.2018. Також зазначає про недопустимість в якості доказів протоколів огляду відеозаписів, оскільки такі не відповідають відеозаписам дослідженим у судовому засіданні. На його думку, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази про заволодіння ним майном потерпілого, відсутність наміру забирати майно потерпілого підтвердив в суді і обвинувачений ОСОБА_6 . Просить врахувати, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та нецензурно висловлюючись в їх сторону, сам спровокував конфлікт, а тому з метою припинення неналежної поведінки останнього, ним

-3-

та ОСОБА_6 було нанесено потерпілому декілька ударів, проте не з метою заволодіти його майном. При цьому в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 правдиво вказував на те, що забрав барсетку, будучи впевненим, що така належить йому. Також звертає увагу на відсутність попередньої змови між ним та ОСОБА_6 на заволодіння майном потерпілого, а також його необізнаність про те, що під час нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому, у ОСОБА_6 виникне умисел на заволодіння барсеткою потерпілого. Вказані обставини на його думку, свідчать про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та наявність підстав для кваліфікації його дій за ст.121 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 , просять вирок суду змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 06 (шість) місяців. В обґрунтування своїх доводів зазначають про те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, зокрема: обвинуваченому ОСОБА_7 не роз`яснено суті обвинувачення, оскільки в судовому засіданні прокурор оголосив обвинувальний акт, згідно якого виклад фактичних обставин і формулювання обвинувачення ідентичні за змістом, що є неприпустимим і не містить посилання, що саме робив ОСОБА_7 для заволодіння чужим майном, а тільки про обставини нанесення потерпілому останім ударів. Вимоги ст.348 КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, яке повинно бути зрозумілим, як сторонам кримінального провадження, так і суду. Захисник та обвинувачений вважають, що в даному випадку в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна строна злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_7 для заволодіння майном потерпілого, а з обвинувального акту та вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 наніс потерпілому декілька ударів по тулубу, що ніяк не свідчить про напад з метою заволодіння чужим майном, оскільки ці удари обвинувачений наносив з метою припинити неадекватну поведінку потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Також вказують на те, що в обвинувальному акті та в оскаржуваному вироку, виклад фактичних обставин і, відповідно, обвинувачення за злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, взагалі відсутні, оскільки жодного опису дій ОСОБА_7 по заволодінню майном потерпілого не містять, а саме формулювання викладено загальними фразами, які не носять конкретного змісту та нічим не підтверджене. Вважають, що неконкретність і незрозумілість обвинувачення є порушенням права на захист. Суд взагалі не роз`яснив обвинуваченим суті обвинувачення та одразу перейшов до встановлення осіб обвинувачених та до питань визнання ними вини, що суперечить п.1 ч.3 ст.43 КПК України, яка встановлює, що підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, що, у свою чергу, є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції та права на захист. Також вказують і на допущену судом неповноту судового розгляду, що в свою чергу призвело до визнання особи винуватою на підставі недопустимих доказів. Судом проігноровано клопотання сторони захисту про визнання недопустимими ряду доказів, а саме: доручення заступника прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_16 про проведення досудового розслідування даного кримінального провадження та всі докази, здобуті на його виконання, оскільки відсутні докази того, що прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_17 був відсутній, а відтак досудове розслідування було проведено не уповноваженими особами, що має наслідокм визнання всіх доказів,

-4-

зібраних стороною обвинувачення, недопустимими; протоколи огляду відеозаписів від 21.06.2018, 26.06.2018, оскільки зазначені в них відомості не відповідають відеозаписам, досліджених в судовому засіданні від 21.06.2019; протокол проведення слідчого експерименту від 25.06.2018, оскільки отриманий з порушенням права на захист. Також стороною обвинувачення та судом порушено вимоги ст.290 КПК України, а саме, здійснено відкриття не всіх наявних матеріалів кримінального провадження, зокрема, захиснику ОСОБА_9 , яка не брала участі на стадії досудового розслідування, не були відкриті відеозаписи вчинення злочину, незважаючи на її письмове клопотання з цього приводу від 27.12.2018, тому в суду першої інстанції не було правових підстав допустити ці відомості, що містяться в них як докази. Також захисником та обвинуваченим ОСОБА_7 наголошується, що останньому було надано недостатньо часу для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, оскільки фактично таке ознайомлення тривало 15 хв., що є вкрай коротким проміжком часу, внаслідок чого ОСОБА_7 позбавлено можливості зробити нотатки, зняти копії, а речові докази та відеозаписи йому взвгвлі не були відкриті. Окрім того, вказують на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які визнані судом доведеними, а також на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Стверджують, що свідок ОСОБА_15 обмовив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, оскільки цьому передували протиправні дії працівників поліції, які примусили вказаного свідка дати відповідні свідчення шляхом застосуванням фізичного насильства та катування протягом чотирьох днів. Слідчий експеримент проводився не з підозрюваними чи потерпілим, а зі свідком ОСОБА_15 , який до того ж не був присутнім при побитті потерпілого ОСОБА_14 , який з цих підстав слід визнати недопустимим доказом. Також про недопустимість вказаного доказу додатково свідчить і той факт, що в матеріалах справи відсутні заяви підозрюваних про їх відмову від проведення даного слідчого експерименту. Окрім того, в черговий раз нагололошують про відсутність доказів про заволодіння ОСОБА_7 майном потерпілого, оскільки встановлено тільки факт нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , які експертом кваліфіковано як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Жодних домовленостей між обвинуваченими про спільне вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК не існувало. Наносячи потерпілому тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_7 не міг знати про те, що у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння майном потерпілого, а тому його дії не могли охоплюватись ч.2 ст.187 КК України, тобто ОСОБА_7 вчинив передбачений ч.1 ст.122 КК України злочин, який ним був вчинений через раптово виниклі неприязні стосунки з потерпілим, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно та виражався нецензурною лайкою.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду від 10.09.2019 щодо нього скасувати, повернути кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції та змінити кваліфікацію його дій на ст.121 КК України. Зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості, що у відповідності до ст.414 КПК України є підставою для скасування вироку, а також поверхову, упереджену оцінку судом доказів у кримінальному провадженні. На його думку, при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України та належно не оцінив характеризуючи дані про його особу. Також обвинувачений вказує на те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України побудовані на недопустимих доказах. Показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_15 було спростовано дані відеозаписів, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення. Звертає увагу на проведення слідчого експерименту зі свідком, а не з підозрюваними, які не

-5-

відмовлялись від проведення такого, що також свідчить про недопустимість в якості доказу протоколу слідчого експерименту від 25.06.2018. Також зазначає про недопустимість в якості доказів протоколів огляду відеозаписів, оскільки такі не відповідають відеозаписам дослідженим у судовому засіданні. На його думку, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази про заволодіння ним майном потерпілого, відсутність наміру забирати майно потерпілого підтвердив в суді і обвинувачений ОСОБА_7 . Просить врахувати те, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та нецензурно висловлюючись в їх адресу, сам спровокував конфлікт, а тому, з метою припинення неналежної поведінки останнього, ним та ОСОБА_7 було нанесено потерпілому декілька ударів, проте не з метою заволодіти його майном. При цьому в суді першої інстанції він правдиво вказував на те, що забрав барсетку, будучи впевненим, що така належить ОСОБА_7 , який її випадково загубив. Також обвинувачений ОСОБА_18 звертає увагу на відсутність попередньої змови між ним та ОСОБА_7 , на заволодіння майном потерпілого, а також його необізнаність про те, що під час нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому, у ОСОБА_7 виникне умисел на заволодіння барсеткою потерпілого. Вказані обставини, на його думку свідчать про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та наявність підстав для кваліфікації його дій за ст.121 КК України. В доповненні до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 вважає, що судом першої інстанції не дано належної оцінки показам обвинувачених з приводу того, що вони заподіяли потерпілму ОСОБА_14 тілесні ушкодження не з метою заволодіння його майном, а з мотивів припинення нецензурної лайки останнього на адресу ОСОБА_7 .. Жодного умослу на заволодіння майном потерпілого із застосуванням насильства чи попередньої змови на такі дії між ОСОБА_19 та ОСОБА_7 не було. Також на переконання захисника, судом не було надано оцінки на предмет допустимості ряду доказів, зокрема, дорученню заступника прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_16 про проведення досудового розслідування даного кримінального провадження та всім доказам, здобутим на його виконання, таким як протоколи огляду відеозаписів від 21.06.2018, 26.06.2018, 26.06.2018, протокол проведення слідчого експерименту від 25.06.2018. також захисник зазначає, що доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, в ході судового розгляду не здобуто, між тим свої показання свідок ОСОБА_15 спростував, а враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 26.02.2019 (справа №206/6798/16-к) протокол слідчого експерименту складений без участі захисника і покладений в основу вироку є недопустимим доказом. Слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_6 не проводився, однак сам обвинувачений від проведення такої слідчої дії не відмовлявся. Окрім того, зазначені в протоколах огляду відеозаписів від 21.06.2018, 26.06.2018, 26.06.2018 відомості не відповідають відеозаписам, досліджених в судовому засіданні , а тому їх також слід визнати недопустимими доказами. На переконання захисника, в даному випадку наявний факт побитя потерпілого ОСОБА_14 , який не заперечується обвинуваченими однак причина, по якій барсетка потерпілого опинилася у обвинуваченого ОСОБА_20 наведена у його показаннях в суді першої інстанції, згідно яких він підійняв її з землі, так як вона була схожа на сумочку ОСОБА_7 , тому умисел обвинуваченого ОСОБА_6 в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, не доведений, а відтак кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України є невірною.

-6-

До закінчення апеляційного розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 27.07.2022 обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали до апеляційного суду заяви, в яких відмовилися від апеляційних вимог на вирок суду від 10.09.2019 та просили закрити апеляційне провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які підтримали подані заяви про відмову від апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_5 , яка не заперечила проти закриття апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія судів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, оскільки обвинувачені та їх захисники відмовилися від апеляційних скарг, а інші учасники судового розгляду апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Відповідно до ст.403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи положення ч.1 ст.403 КПК України, а також те, що особи, які подали апеляційні скарги відмовилися від них, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.403, 404,405,407,418 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження 11-кп/4806/417/20 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2019 щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ,- закрити.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: