ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/737/22 Справа № 204/6577/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , 1971 року народження,

якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,
ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою зарахувати йому в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з часу ухвалення рішення Верховного Суду України від 09.03.1999 року по 04.03.2001 року, тобто до моменту його вивозу із СІЗО до УВП-1 м. Вінниці.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у вказаний період його умови перебування під вартою не змінились, оскільки він продовжував знаходитись в СІЗО.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та задовольнити клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 перебував у СІЗО з часу затримання, а саме, з 17.04.1995 року по 04.03.2001 року, однак суд при прийнятті рішення зазначене не врахував та не зарахував у строк попереднього ув`язнення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
В обґрунтування свого судового рішення суд зазначив, що ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19, 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до розстрілу з конфіскацією в дохід держави всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року змінено та ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.222, п.п. «а», «г», «з» ст.93 , ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).
Вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року ОСОБА_8 засуджений за п. «з» ст.93, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, 42, 43 КК України до смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Верховного Суду України від 09.03.1999 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання залишено без змін.
Ухвалами Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року та 06.11.2000 року призначене ОСОБА_8 покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна замінено на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018 року, засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.04.1995 року по 09.03.1999 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказана ухвала набрала законної сили 06.04.2018 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що питання зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання вже вирішено судом та у задоволенні заяви засудженого слід відмовити.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційних скарг засудженого та захисника, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, якою передбачено зарахування попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19, 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією в дохід держави всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997 року вказаний вирок суду змінено, та зазначено ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.222, п.п. «а», «г», «з» ст.93 , ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).
Також вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року ОСОБА_8 засуджено за п. «з» ст.93, чч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ч.ч.1,3 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією в дохід держави всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 09.03.1999 року вказаний вирок суду змінено, та виключено з вироку рішення про призначення за п. «з» ст.93 КК України додаткового покарання у вигляді конфіскації майна і вважати засудженим за цим законом та за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.17, 140 ч.2, 140 ч.2, 142 ч.2, ст.42 ч.1, ст.42 ч.3 КК України до виключної міри покарання розстрілу з конфіскацією майна, а тому вирок Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року набрав законної сили 09.03.1999 року.
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 року ОСОБА_8 замінено призначене покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі.
Також судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018 року, засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.04.1995 року по 09.03.1999 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказана ухвала набрала законної сили 06.04.2018 року.
Відповідно до ст.1 Закону України Про попереднє ув`язнення, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Отже, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Зазначене свідчить про відсутність обгрунтованих підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_8 з 17.04.1995 року по 09.03.1999 року, оскільки вказаний період вже був врахований ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2018 року, та з 10.03.1999 року по 04.03.2001 року на підставі ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, оскільки з 10.03.1999 року ОСОБА_8 вважається таким, що відбуває покарання за вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зарахування засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України строку перебування в місцях попереднього ув`язнення після набрання вироком суду законної сили з 10.03.1999 року по 04.03.2001 року, оскільки вказані обставини мали місце після набрання вироком законної сили та не пов`язані із його затриманням, триманням під вартою як запобіжним заходом, участю у проведенні слідчих дій або участю у судовому розгляді кримінальних проваджень, за яким його було засуджено вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 року, що виключає застосування положень ч. 5 ст. 72 КПК України.
З урахуванням викладеного, підстави для задоволення вимог апеляційних скарг засудженого та його захисника відсутні, а тому ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4