Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 531/1838/21
Провадження № 1-кп/553/96/2022
У Х В А Л А
Іменем України

19.05.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_17 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_20 - адвоката ОСОБА_21 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_22 про скасування арешту та повернення коштів в рамках кримінального провадження № 0000025 від 21.01.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінаьних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2021 року в провадження Ленінського районного суду м. Полтави, згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, надійшло кримінальне провадження № 0000025 від 21.01.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.
21 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено дане кримінальне провадження до судового розгляду.
В ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_22 подано клопотання про скасування арешту та повернення коштів, в обґрунтування клопотання заявницею вказувалося про те, що 04.03.2021 року, згідно Ухвали Карлівського районного суду Полтавської області, в рамках кримінального провадження за місцем проживання заявниці АДРЕСА_1 , яка належить останній на праві приватної власності, працівниками поліції було проведено обшук. Під час обшуку було вилучено належні їй особисто грошові кошти в сумі 8 (вісім тисяч) доларів США номіналом по 100 доларів та гривні в сумі 103 тисячі 655 грн.. В подальшому на вищевказану суму грошей згідно ухвали Карлівського районного суду Полтавської області від 12.03.2021 року було накладено арешт в рамках кримінального провадження.

Заявницею в клопотанні зазначено, що вилучені у неї за місце її проживання грошові кошти були взяті нею ж борг у ОСОБА_23 , 1974 року народження, про що нею було складено розписку на вказану суму від її імені, з кінцевим терміном повернення даних грошових коштів в строк до 30 квітня 2022 року . Вказану суму коштів нею було взято у борг для розвитку бізнесу. Враховуючи, що на вилучені під час обшуку у неї грошові кошти накладено арешт, в зв`язку з чим заявниця не мала змогли своєчасно виконати боргові зобов`язання, тому звернулась до суду з вказаною заявою.

В судовому засіданні заяву підтримала та наполягала на її задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що необхідність цього арешту обумовлюється встановленням дійсних обставин справи, оскільки дані грошові кошти є речовими доказами, і їх наявність сприяє разом з іншими доказами встановленню обставин, що мають значення, зокрема, ідентифікації даних коштів, зважаючи, що на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження та триває допит обвинувачених.
Суд вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_22 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 12.03.2022 року накладено арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких робіт, що можуть змінити зовнішній вигляд речей, виявлені та вилучені 04.03.2021 року під час обшуку квартири, де проживає ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , зокрема на грошові кошти в сумі 8 000 доларів США та 103 тисячі 655 грн. ( сто три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп).

При вирішенні питання про накладення арешту на грошові кошти слідчий суддя виходив з тих обставин, що в ході досудового розслідування на той час було встановлено, що вказані грошові кошти є речовими доказами по справі, можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як вбачається із ухвали, підставою для накладення арешту слугувало те, що спірні грошові кошти відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано мають статус речових доказів у зазначеному кримінальному провадженні, та з метою їх збереження накладено арешт.
Всупереч цьому, відповідно до обвинувального акту в результаті злочинного розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 обвинувачені заволоділи грошовими коштами в сумі 1 850 000 грн., що вказує про те, що формулювання пред`явленого обвинувачення усім обвинуваченим в тому числі ОСОБА_4 , не містить фактичних даних щодо походження грошових коштів, в іноземній валюті в сумі 8 000 доларів США. В той же час вказані кошти, належні потерпілим Каленіченкам, в ході досудовоого розслідування не були ідентифіковані у спосіб встановлений законом.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, а саме з метою:
-збереження речових доказів;
-спеціальної конфіскації;
-конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
-відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, згідно змісту ухвали Карлівського районного суду Полтавської області слідчий заявляв клопотання про накладення арешту (і такий арешт був застосований слідчим суддею) з метою збереження речових доказів. Таким чином, у цьому випадку застосоване положення п. 1 ч.2 ст.170 КПК України, за яким арешт накладено з метою збереження речових доказів, оскільки зазначені грошові кошти визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000025 від 21.01.2021 року.

.Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України).
Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Отже, чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на гроші з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як було встановлено, згідно з ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року, арешт накладений на грошові купюри та речі, які були вилучені в ході проведення обшуку квартири, де проживає ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , зі своєю сім`єю.
Судом беззаперечно встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 , де проживав обвинувачений ОСОБА_4 та де і були вилучені саме дані кошти, належить заявниці - ОСОБА_22 .
30 січня 2021 року ОСОБА_22 було взято в борг у ОСОБА_23 , грошові кошти у сумі 8 000 доларів США та 100 000 грн. У відповідності до боргової розписки складеної ОСОБА_22 , в присутності свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , остання зобов`язувалась повернути грошові кошти в строк до 30 квітня 2022 року.
В судовому засіданні заявницею вказувалось про те, що вказані грошові кошти вона вимушена була взяти в борг у ОСОБА_23 для розвитку власного бізнесу.
Під час допиту в суді обвинувачений ОСОБА_4 також вказав суду про те, що кошти в сумі 8 000 доларів США та 100 000 грн. належали йому та його сім`ї, а кошти в сумі 650 000 грн. котрі йому передав ОСОБА_10 для обміну на долари США, частково в доларах США, були добровільно видані ним працівникам поліції.
Дані твердження заявниці щодо цілі взяття в борг вищевказаної грошової суми, розмір якої є значним, пітверджуються поясненнями заявниці, ОСОБА_23 та наданими письмовими доказами. Зокрема, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_22 з 11.11.2009 року зареєстрована Фізичною особою підприємцем, зареєстровано основний вид економічної діяльності 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.
Згідно договору оренди нежитлового приміщення від 10.02.2022 року, ФОП ОСОБА_22 , у гр. ОСОБА_28 користується на умовах тимчасового платного строкового користування нежитловим приміщенням, яке розташоване у АДРЕСА_3 , загальною площею 25,1 кв.м..
Дані обставини, що мають істотне значення, для розгляду даної заяви, не були спростовані в судовому засіданні іншими учасниками процесу.
При цьому, не заслуговують на увагу твердження прокурора та сторони захисту про те, що боргова розписка складена між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 не є нотаріально посвідченою, зважаючи, що розмір позики є значним.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 підтвердив факт надання в борг ОСОБА_22 грошових коштів у сумі 8 000 доларів США та 100 000 грн. саме для ведення нею підприємницької діяльності, оскільки даний бізнес вони ведуть разом, як сім`я, та потреби у нормальному посвідченні даного правочину, укладеного у простій письмові формі, він не вимагав, так як вони між собою є близькими родичами та компаньйонами по бізнесу.
Сторонами даної цивільно правової угоди на даний час не оспорюється її правомочність, дійсність та законність укладення, що свідчить про правомірність вчинення даного правочину, а відтак твердження сторони захисту щодо її фіктивності та недійсності є неспроможними та безпідставними.
Таким чином, прокурором та стороною захисту не було спростовано., в установленому законом порядку презумпцію правомірності правочину від 30.01.2021 року, укладеного між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , щодо отримання нею в борг грошових коштів в сумі 8 000 доларів США та 100 000 доларів США, визначену ст. 204 ЦК України.
Суд констатує, що твердження прокурора в судовому засіданні про те, що дані грошові кошти є предметом вчинення кримінального правопорушення, не відповідають змісту обвинувачення пред`явленого усім обвинуваченим, а також мотивам і підставам обтяженню їх арештом, у відповідності до ухвали слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 12.03.2021 року.
Так, в ухвалі про накладення арешту відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ФОП ОСОБА_22 , які були взяті нею в борг у ОСОБА_23 для здійснення підприємницької діяльності набуті саме кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує про необгрунтованість накладення арешту в даній частині.
Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Суд приходить до висновку, що позбавлення заявника права розпоряджатися власними грошовими коштами за умови недоведеності, що дані грошові кошти є предметом кримінального протиправного, діяння та посягання оскільки самим прокурором в судовому засіданні вказувалось про відсутність ідентифікації даних коштів, є втручанням у її право володіти своїм майном.
На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98). Зі змісту ухвали слідчого судді випливає, що при накладенні арешту на грошові кошти заявника, питання співрозмірності і розумності слідчим суддю не досліджувалось взагалі.
Прокурором не надано жодного доказу, що вилучене та арештоване майно було набуте протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують подальший ступінь втручання у права і свободи заявника, зокрема право володіння користування своїм майном, що прямо вказує про безпідставність накладення в ході досудового розгляду арешту на грошові кошти в даній частині.
.З системного аналізу наведених вище обставин та норм права суд приходить до висновку, що обтяження арештом грошових коштів належних ОСОБА_22 , в сумі 8 000 доларів США та 103 тисячі 655 грн., є неспівмірним та вказує, що подальше застосування такого виду забезпечення кримінального провадження стосовно грошових коштів належаних ОСОБА_22 знаходиться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна. У зв`язку з цим на даний час наявні правові підстави для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. 174 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_22 про скасування арешту та повернення коштів - задовольнити.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року, на грошові кошти належні ОСОБА_22 , в сумі 8 000 доларів США та 103 тисячі 655 грн. ( сто три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп).

Зобов`язати старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_29 повернути ОСОБА_22 кошти в розмірі 8 000 доларів США та 103 тисячі 655 грн. ( сто три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп) .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1