Справа № 347/1254/22
Провадження № 1-кс/347/368/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2022 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

слідчого-судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Косові скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , яка полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ст.366 КК України,

в с т а н о в и в :

27.07.2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , яка полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ст.366 КК України відносно слідчої судді Косівського районного суду ОСОБА_6 .

Скаргу мотивує тим, що ним було особисто подане повідомлення про злочин від 20.07.2022 року, в якому він зазначав, що слідча суддя при розгляді його скарги на постанову заступника начальника СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 від 26.11.2021 року про відмову в задоволенні клопотання про допит, винесла ухвалу №347/2251/20 від 06.02.2022 року, в якій зазначила, що ухвала оскарженню не підлягає, що на думку скаржника, є внесенням завідомо неправдивої інформації до офіційного документу та є складом кримінального правопорушення передбаченого ст.366 КК України. Відомості за його повідомленням про злочин у відповідності до вимог ст.214 КПК України заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 внесені до ЄРДР не були. Вважає це грубим порушенням норм КПК України. Просить визнати дії заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 незаконними та зобов?язати уповноважену особу Косівської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за його повідомленням про злочин стосовно слідчої судді ОСОБА_6 за ст.366 КК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 скаргу підтримав з наведених у скарзі підстав та просить її задоволити.

Прокурор Косівської окружної прокуратури в судовому засіданні скаргу не визнав, та суду пояснив, що скарга ОСОБА_5 полягала у незадоволенні ним судовим рішення, яке ухвалила по його скарзі слідча суддя ОСОБА_6 , яке він мав змогу оскаржити у встановленому законом порядку. І окрім незгоди скаржника з судовим рішення, скарга не містила інших фактів чи відомостей, які підлягали б внесенню до ЄРДР. Тобто, порядок оскарження судового рішення передбачено відповідним процесуальним кодексом і не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши учасників судового процесу, та вивчивши матеріали скарги, суд прийшов до наступних висновків.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії ч.1 ст. 304 КПК України.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування передбачено статтею 309 КПК України.
В судовому засіданні встановлено, що скаржник 20.07.2022 року звернувся до Косівської окружної прокуратури із повідомленням про злочин. Однак, відомості за його повідомленням в порядку ст. 214 КПК України до ЄРДР внесені не були, а були направлені в Косівський РВП ГУНП в Івано-Франківській області для розгляду в порядку КПК України з інших питань (а.с.7).
Як видно із долученої до скарги копії повідомлення про злочин в порядку ст.214 КПК України, в своєму повідомленні ОСОБА_5 розлого (широко) описує та порівнює між собою результати розгляду та прийняті слідчими суддями Косівського районного суду судові рішення по вирішенню його скарг. Вказує на неоднакову судову практику та застосування відносно нього суддями цього суду при вирішенні його скарг, подвійних стандартів. Зокрема зазначає, що слідчий суддя ОСОБА_1 в результаті розгляду його скарги, її задовольнив, вказавши порядок оскарження, а слідча суддя ОСОБА_6 , в задоволенні його скарги відмовила, зазначивши, що ухвала оскарженню не підлягає. Тобто вважає, що таке не однакове ухвалення судових рішень, і, зокрема, такі дії слідчої судді ОСОБА_6 , слід трактувати як внесення нею завідомо неправдивої інформації до офіційного документу та містять ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ст.366 КК України.

Як передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства, судове рішення приймається у формі ухвали, постанови або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим статтями 369, 371-374 цього Кодексу (ст.110 КПК України).
Судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали (ст.369 КПК України).
Судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження (ст.376 КПК України).
При цьому, статтею 309 КПК України передбачено, які саме ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Однак, навіть якщо в ухвалі судом вказано, що вона оскарженню не підлягає, особа, яка вважає її незаконною, не позбавлена права на її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку, оскільки суди цих інстанцій при поступленні таких скарг, обов?язково, у відповідності до норм закону, вирішують питання щодо прийняття скарги до розгляду апеляційним чи касаційним судом (ст.ст.398-399, 428-429 КПК України).
Окрім того, слід зазначити, що з приводу виникнення будь-яких сумнівів в законності прийняття судових рішень суддями, є не лише відповідні законодавчі акти, але й передбачений процесуальним законом інститут відводу судді від участі у розгляді справи.

Так, при поступленні на розгляд скарги ОСОБА_5 , для розгляду справи було визначено слідчого суддю Косівського районного суду ОСОБА_1 , який заявив собі самовідвід з тих підстав, що він є керівником Косівського районного суду, а також з метою об`єктивного розгляду справи і ухвалення законного судового рішення, та уникання подання учасниками процесу заяв про відвід слідчого судді в майбутньому. При вирішенні заявленого самовідводу, підстав для цього знайдено не було і справу за скаргою ОСОБА_5 було повернуто слідчому судді для розгляду по суті.

Також, з приводу аналогічних правовідносин є відповідна судова практика. Зокрема, досить детально висвітлено питання щодо наявності підстав для внесення відомостей відносно судді до ЄРДР з приводу розгляду справ у провадженні судді, висвітлено в ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31.01.2020 року по справі № 991/2183/19 (провадження 1-кс/991/2730/19):
«Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї».
Отже, у відповідності до ч.1 ст.2 КК України та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення.
А тому, враховуючи вищевикладене, та те, що оскільки повідомлення ОСОБА_5 про злочин від 20.07.2022 року не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях слідчого судді Косівського районного суду ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 КК України, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддею рішенням при розгляді справи, суд приходить до висновку, що невнесення відомостей заступником керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 за повідомленням про злочин від 20.07.2022 року не є протиправним, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , яка полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ст.366 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_8