Справа № 639/2718/22
Провадження №1-кп/639/344/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 за №0000415, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, який працює по найму, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України,
УСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн- засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; від 24.10.1970 № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16.12.1970 № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

--застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни,кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди:

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру чи то політичного, економічного, військового, чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва від 01.08.1975, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18.10.1907, що вступила в дію 26.01.1910 і 07.03.1955 визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього за недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документа територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акта співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати із ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Паради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; Суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, то передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22.02.2022 Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, спрямований на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 05 год., Президент Російської федерації ОСОБА_6 оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год., Збройними Силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та Збройних Сил Російської Федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після цього війська РФ сухопутним шляхом проникли на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного етапу в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом № 2160-ІХ від 24.03.2022; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2178-ІХ від 01.04.2022, Кримінальний кодекс України доповнено статтею 114", відповідальність за якою настає за несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бонових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Інформація, щодо заборони поширення даних про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, була неодноразово оприлюднена на офіційних сайтах Генерального штабу Збройних сил України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Верховної ради України а також інших засобах масової інформації.

Всупереч встановленим нашою Державою заходам безпеки для Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також цивільного населення України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалось приблизно о 05 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 діючи умисно, 03.07.2022 о 04.41 год., за допомогою мобільного пристрою IPhone 11, ІМЕІ : НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , здійснив відеозапис, на якому зафіксував переміщення та рух військової техніки Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань по вул. Чувашській в м. Харкові а також розташування такої техніки на території ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, здійснюючи зазначений відеозапис, ОСОБА_4 були зафіксовані об`єкти інфраструктури міста Харкова та панорама міста, за якими стає можливим проведення ідентифікації розташування зазначеної техніки на місцевості.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, в цей же день 03.07.2022, близько 13.30 год., знаходячись у місці Харкові, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що розголошення відомостей про дислокацію військ та військової техніки може призвести до ворожих авіа- чи ракетних ударів по місцях скупчення військ, що завдасть непоправної шкоди обороноздатності України, збільшенням втрат особового складу та населення, знищення інфраструктури, не зважаючи на те, що він своїми діями створює небезпеку, умисно, за допомогою мережі Інтернет на сторінці соціального сервісу обміном інформації «Instagram», в якій він зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_7 », розмістив створений ним відеозапис на якому зафіксоване переміщення та рух військової техніки Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань по АДРЕСА_2 , а також розташування такої техніки на території Військового інституту танкових військ НТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тим самим викривши зазначені місця розташування та переміщення військових об`єктів.

У результаті розміщення ОСОБА_4 вищезазначеного відеозапису на сторінці соціальної мережі «Instagram», інформація щодо переміщення та руху по вул. Чувашській в м. Харкові військової техніки Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також розташування такої техніки на території Військового інституту танкових військ НТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » стала доступна для третіх осіб.

Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 31.08.2022, у невстановленому місці, діючи умисно, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, які перевіз до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Знаходячись за місцем свого мешкання за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що набуті їм речовини є забороненими до обігу, діючи умисно, з метою власного вживання, розмістив особливо небезпечну психотропну речовину - PVP до шістнадцяти саморобних цигарок, а особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, до шафи своєї кімнати, які у подальшому зберігав у власному приміщенні без мети збуту.

З 1 серпня 2022 року у ході здійснення обшуку (на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова) за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 1,1709 г. та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою 3,7420 г., у перерахунку на суху речовину 3,2960 г.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначав про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, зібраними матеріалами справи, необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних частин статей КК України та призначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, а також наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, надав пояснення щодо місця, часу, способу їх вчинення так, як вони встановлені судом. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив про беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї вини та вважав за необхідне призначити останньому мінімальні покарання, передбачені ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, а також застосувати положення ст. 75 КК цього ж Кодексу.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, а саме даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_4 суд з урахування положень ч. 3 ст. 337 КПК України кваліфікує:

за ч. 2 ст. 114-2 КК України, як поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану;

за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, має батьків пенсіонерів, працює по найму, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 114-2 КК Українивідповідно до ст. 66 КК України, суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини та щире каяття.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК Українивідповідно до ст. 66 КК України, суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини та щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого за ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК Українисудом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, працює по найму, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання як за ч. 2 ст. 114-2 КК України, так і за ч. 1 ст. 309 КК України, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію учасників судового розгляду щодо виду та розміру покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого, суд приходить до переконання щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, та про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, у зв`язку із чим він може бути звільнений від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з випробуванням.

Остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 у справі № 953/4649/22 (провадження № 1-кс/953/3183/22) стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29.10.2022, визначено заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248 100 грн 00 коп.

Згідно з квитанцією № 0.0..1 від 12.09.2022 застава у розмірі 248 100,00 грн була внесена ОСОБА_5 на рахунок ТУ ДСА в Харківській області, розрахунковий рахунок: UA0006674 в ДКСУ м. Київ, код отримувача: 26281249, отримувач ТУ ДСА в Харківській області, призначення платежу внесення застави за ОСОБА_4 відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 по справі 953/4649/22.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

На підстав викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 114-2КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.
Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 у справі № 953/4649/22 (провадження № 1-кс/953/3183/22) у розмірі 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) грн 00 коп., внесену 12.09.2022 за обвинуваченого ОСОБА_4 - заставодавцем ОСОБА_5 на розрахунковий рахунок територіального управління ДСА України в Харківській області - повернути заставодавцю ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 у справі № 953/4649/22, провадження № 1-кс/953/3184/22 на майно, яке було вилучене 31.08.2022 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки IPhone 11, ІМЕІ : НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із сим картою, який належить ОСОБА_4 ; патрон, калібру 5,39 мм, речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, яка зберігається у пластиковому контейнері із полімерного прозорого матеріалу; ваги електронні із полімерного матеріалу сріблястого кольору із нашаруванням речовини рослинного походження темно-зеленого кольору, що належать ОСОБА_4 ; пачка з-під цигарок Kent, у якій містяться 16 цигарок із рослинною речовиною темно-зеленого кольору з закрученими кінцями цигаркового паперу - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню:
- мобільний телефон IPhone 11, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сим-картою, який вилучено під час обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 конфіскувати;

- електронний документ (матеріал відеозапису), який має назву «video» з датою створення 03.07.2022 о 04.41 год., що виявлений та зберігається у внутрішній (вбудованій) пам`яті мобільного телефону моделі IPhone, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- електронний документ (матеріал відеозапису), який має назву «video-a6863e73cb0d36eaa2518-V.mp4», що вилучений з внутрішньої (вбудованої) пам`яті мобільного телефону моделі «xiaomi» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 та збережений на носії інформації СD-диску «Alerus» зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- патрон калібру 5,39 мм знищити;

- пластиковий контейнер у якому міститься особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 3,7420 г. (у перерахунку на суху речовину 3,2960 г) та пачку з-під цигарок з 16-тю саморобних цигарок, в яких міститься особливо небезпечна психотропна речовина PVP, з масою сухого залишку 0,0137 г та 1,1662 г знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № СЕ-19/121-22/11562-НЗПРАП від 06.09.2022в розмірі 1 510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн 24 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1