УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000427

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2021 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 666,33 грн. та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 307,60 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з суворістю призначеного покарання. Зазначила, що ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Звертає увагу, що в судових дебатах прокурор просив призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та потерпілий погодився з позицією прокурора.

Вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та просила призначити покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

27.06.2020 приблизно о 03:50 год. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Миколаїв, вул. Дунаєва 33, розбив скло лівої задньої двері автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , проник всередину автомобіля та намагався викрасти кавовий апарат Saeco 510 Magic De Luxe.

Проте, в цей момент злочинні дії ОСОБА_7 були помічені потерпілим ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, останній не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_9 . Під час затримання, ОСОБА_7 кинув кавовий апарат в потерпілого і він розбився. Своїми навмисними діями, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 666, 33 грн.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у автомобіль.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом, є правильними.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів захисника про призначення ОСОБА_7 занадто суворого покарання, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, не доведення свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, конкретних обставин вчинення злочину, наслідків вчиненого, процесуальної поведінки обвинуваченого за період кримінального провадження.

Окрім того, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні дітей не має, працює з вересня 2020 року, не судимий в силу ст. 89 КК України, на психіатричному обліку в комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради не перебуває, перебуває на наркологічному обліку з 2018 року з діагнозом РПП внаслідок вживання каннабіноїдів, згідно характеристики за місцем проживання характеризується сусідами позитивно.

Також суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, до позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. Тому немає підстав вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі ставиться питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Проте, підстави для цього відсутні.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, щиро не розкаявся у вчиненому.

Натомість, визнав свою вину в суді апеляційної інстанції, однак жалю з приводу вчиненого злочину не висловив. Зважаючи на те, що в ході досудового та судового слідства ОСОБА_7 вину не визнав, хоча досліджені судом докази поза розумним сумнівом доводять вину у вчинені ним злочину, та визнав вину лише після ухвалення вироку, зазначене також вказує на відсутність щирого каяття.

До апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 надав копію свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , однак батьком у свідоцтві вказаний не обвинувачений. Тому відсутні підстави врахувати зазначені дані як обставину, яка пом`якшує покарання.

Також апеляційний суд при прийнятті рішення враховує і дані про особу винного, який перебуває на наркологічному обліку діагнозом РПП внаслідок вживання наркотичних засобів, та раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, відсутні обставини, які пом`якшують покарання.

Суд вважає, що вказані захисником дані про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, працює, не є достатньою підставою для звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК України, зважаючи на вищевказані обставини.

Апеляційний суд вважає, що виправлення засудженого неможливе без відбування покарання.

Тому відсутні підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, про що просить захисник. За такого, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3