Номер провадження: 11-кп/813/1194/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001608 від 08.12.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка, Березівського району, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
-15.04.2014 року Суворовським райсудом м. Одеси за ч.ч.2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
-15.05.2017 року Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого з-під варти на підставі ухвали Верховного Суду,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

встановив:

з представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001608 від 08.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, задоволено клопотання прокурора та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , з визначенням розміру застави.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі ризику переховування, впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення аналогічних злочинів.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, стверджує, що прокурором не доведені ризики, які б могли слугувати підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений повністю визнає свою вину, відшкодував шкоду, не має наміру переховуватись.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено без участі захисника та прокурора, оскільки захисник у своїй скарзі зазначила про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, а від прокурора на час розгляду апеляційної скарги жодних заяв щодо розгляду апеляційної скарги за його участі не надходило.

Виходячи з наведеного, а також з огляду на введений 24.02.2022 року воєнний стан на всій території України, який Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 продовжений з 26.03.2022 року строком на 30 діб, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких тяжких, та за яке передбачено покарання, строком до п`яти років.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК, які регламентують запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на те, що останній неодноразово засуджений за злочини проти власності, та які відбував реально, а також можливим ризиком вплину на потерпілих та свідків, що не допитані судом.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Більш того, розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 перебуває на підготовчому етапі, судовий розгляд не призначений та не допитані свідків і потерпілі, а також не досліджені докази.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, а також існування ризиків переховування останнього від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, а також впливу на свідків і потерпілих виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, з огляду на те, що існуючі та доведені ризики є реальними, оскільки ОСОБА_7 , не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, який неодноразово судимий за аналогічні злочини, покарання за які відбував реально.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення злочину, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Крім того, з огляду на попередні судимості ОСОБА_7 ризик вчинення ним інших, в тому числі аналогічних злочинів не знизився та продовжує існувати та його не можна визнавати недоведеним.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до відомостей як клопотання прокурора, так і ухвали суду, а також самої апеляційної скарги, обвинувачений не має місця офіційної роботи, а попередні судимості останнього, вчиненні у сфері злочинів проти власності як раз можуть обґрунтовано вказувати на те, що джерелом доходу останнього є саме здобуте в результаті вчинення таких злочинів майно.
Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Апеляційний суд також вважає, що на даний час може існувати ризик впливу на потерпілих та свідків з метою зміни ними своїх показів та подальшого уникнення кримінальної відповідальності, в тому й з огляду на те, що судовий розгляд провадження ще не призначений та вказані особи не допитані.
Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника щодо відшкодування обвинуваченим шкоди, а також визнання ним своєї вини, однак не може на даному етапі взяти такі доводи до уваги, оскільки судовий розгляд не розпочатий, а визнання (відповідно до апеляційної скарги захисника) обвинуваченим своєї вини не встановлено під час судового розгляду кримінального провадження. Також і не зазначено захисником та не перевірено судом першої інстанції, яким чином відшкодована шкода потерпілим (добровільне відшкодування, або у випадку затримання обвинуваченого та повернення не реалізованого майна).
Водночас, апеляційний суд, з огляду на доводи захисника звертає увагу на те, що при призначенні до розгляду кримінального провадження та визнанні обвинуваченим всіх інкримінованих йому органом досудового розслідування обставинам злочинів, таке провадження може бути розглянуте судом першої інстанції в порядку ст.349 КК України, що в свою чергу забезпечить дотримання вимог ст. 28 КПК України як щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, так і щодо тримання обвинуваченого під вартою.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування в даному випаду такого запобіжного заходу як тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, кількості епізодів, попередніх судимостей останнього, що характеризують його особу як схильну до вчинення злочинів проти власності, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень, переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілих та свідків, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Захисником до апеляційного суду не надано будь-яких документів, які стали підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, або неможливість перебування обвинуваченого під вартою. Зокрема не було документально підтверджено наявність у обвинуваченого родини, інших соціальних зв`язків, що можуть його з`єднувати з державою та гарантувати його процесуальну поведінку у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченої під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а обвинувачений або його захисник не позбавлені можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання його під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001608 від 08.12.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4