Справа № 937/7228/22
У Х В А Л А

іменем України

20.04.2022 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000507 від 07.11.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Станом на 20.04.2022 року, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, розміщено на території тимчасово окупованій військовим формуванням держави агресора Російської Федерації (м.Мелітополь Запорізької області).

Відповідно до розпорядження Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2021 року змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області, а отже дане клопотання має бути подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.

14.04.2022 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 обраний у виді тримання під вартою.

02.03.2022 року винесено ухвалу Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 до 30.04.2022 року.

В судовому засіданні прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , підтримав клопотання про продовження у відношенні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ст.177 КПК України, ризики щодо невиконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник проти клопотання прокурора заперечує, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність ризиків, які зазначені в клопотанні, просив відмовити у задоволенні даного клопотання.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу обраного строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Заслухавши клопотання прокурора про необхідність продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Вислухавши пояснення сторін у даному кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що існують наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений знаходячись на свободі може перешкоджати здійсненню кримінального провадження, а також може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжким та нетяжким умисними корисливими злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років та на строк до трьох років відповідно.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, ніде не працює, а отже не має постійного та законного джерела доходу. Крім того, інкриміновані йому в цьому кримінальному провадженні злочини ОСОБА_5 вчинив майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі.
Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання у вигляді реального позбавлення волі.
Крім того, також наявні ризики переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки як вже зазначалось вище, останній не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків. Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.

В контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», заява №14379/88 від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії», заява №33977/96 від 26.07.2001, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Отже, практика ЄСПЛ при обранні чи продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дає можливість застосовувати аргументовані підстави для захисту такої загальновизнаної цінності, як суспільний інтерес.

Відповідно до ст.178 КПК України суд враховує наступні обставини при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні.

Згідно з п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Окрім того, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливо, враховуючи те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, отже дотримується обовязкова умова обрання даного запобіжного заходу, передбачена ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КПК України.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою не більше ніж 60 діб.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що ризики не зменшились, мета та підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є й надалі актуальними, суд приходить до висновку про необхідність продовжити строк застосування запобіжного заходу в межах строку, визначеного законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194, 331, 350, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000507 від 07.11.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України - задовольнити.

Продовжити термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 18.06.2022 рокувключно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому та начальнику ДУ Запорізький слідчий ізолятор для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

20.04.2022