Справа № 307/1370/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/988/20 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2020.
Цією ухвалою кримінальне провадження,щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 09.06.2016 близько 06 год., знаходячись неподалік будинку №31 по вул.Обла в м.Брно, Чеської Республіки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, діючи умисно, з хуліганських мотивів, тримаючи в своїх руках дерев`яний стілець, ударами якого пошкодив запаркований автомобіль марки «Шкода Рапід» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Чеської Республіки, на якому розбив переднє лобове скло, заднє скло, чотири скла на дверцятах та обидва дзеркала заднього виду. В результаті хуліганських дій ОСОБА_8 , заподіяв власнику автомобіля, ТОВ «КАУМИ», юридична особа м.Фулнек №156,74245 Чеської Республіки, матеріальну шкоду в розмірі 90967 чеських крон, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 09.06.2016становить 95546,91 грн.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, з часу вчинення якого пройшло більше трьох років, а тому суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю, а ОСОБА_9 звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду від 15.09.2020 скасувати і призначити новий розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 в суді першої інстанції. Посилається на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

-2-

Зокрема, при закритті кримінального провадження та звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не перевірено, чи являється ОСОБА_8 суспільно-небезпечною особою, чи ні, тобто не спростовано або підтверджено висновок судово-психіатричної експертизи №58 від 20.04.2017, згідно якого ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння та потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник адвокат ОСОБА_10 зазначає про її необгрунтовнаість. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки в процесі розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції не припустився порушень ні матеріального, ні процесуального права, а висновки, викладені у ній відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд вірно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність та, з урахуванням того, що з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння минуло понад чотири роки, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження. Вказує на те, що примусові заходи медичного характеру це міри державного примусу у вигляді різних лікувально-реабілітаційних заходів, що призначаються судом стосовно осіб у рамках кримінального процесу і такі мають застосовуватися у межах строків, передбачених ст.49 КК України.
Судове провадження розглядається за відсутності особи щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, захисника, законного представника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
На підстав ст.404 КПК України судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даному провадженні вказані вимоги закону не дотримані.
Статтею 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушення є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Згідно ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

-3-

В частині 2 статті 19 КК України зазначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, в зв`язку з чим прокурор подав до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо останнього, а не обвинувальний акт.
Суд першої інстанції, розглядаючи вищевказане клопотання встановив, що суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_8 вчинив 09.06.2016, від явки до органів досудового розслідування та суду не ухилявся та не переховувався, тому передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності закінчився.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 44 КК України передбачено правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме: особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
На підставі ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набранням вироком законної сили минули передбачені у цій статті строки.
Відповідно до змісту ч.2 ст.19 КК України під станом неосудності особи розуміється те, що вона не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, тому в цьому випадку відсутні такі обов`язкові елементи складу кримінального правопорушення як суб`єкт та суб`єктивна сторона, а, отже, в контексті ч.1 ст.2 КК України відсутні підстави для притягнення особи до кримінальної відповідальності і, відповідно, підстави для її звільненим від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» суди мають розмежовувати передбачені Кримінальним кодексом випадки звільнення від кримінальної відповідальності і випадки, коли відповідно до цього Кодексу вона взагалі неможлива, наприклад, у разі вчинення діяння у стані неосудності (ч.2 ст.19 КК України).

Згідно ухвали, судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 здійснювався у порядку, передбаченому главою 39 КПК України, щодо застосування примусових заходів медичного характеру, який, у відповідності до положень ч.2 ст.512 КПК України, завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. Вказана норма є імперативною, тобто не містить посилань на право чи обов`язок суду щодо прийняття будь-яких інших рішень у справах вказаної категорії, і спеціальною у відношенні до норм статей 284 КПК України та ст.ст. 44,49 КК України.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що в усіх, перелічених у загальній частині КК України, випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у Кримінальному кодексі України умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

-4-

Враховуючи те, що до суду надійшло кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 України, із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо нього, як до особи, яка під час вчинення цього діяння перебувала в стані неосудності, останній не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а тому не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.03.2021 (справа №335/3961/18, провадження №51-5459км20), де зазначено про відсутність підстав для застосування положень ст.49 КК України при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебувала в стані неосудності.
Окрім того, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 512,513 КПК України не встановив причетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, чи перебував він у стані неосудності на час вчинення суспільно-небезпечного діянь, чи слід застосовувати до нього примусові заходи медичного характеру і, якщо слід, то які саме.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі ст.49 КК України, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2020 з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2020 щодо ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження,- скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: