УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 729/1010/20

провадження № 51-4063ск20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року щодо нього,

встановив:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 152 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк

4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Визначено стягнути

з ОСОБА_1 на користь держави 26005 грн. 16 коп. за проведення судових експертиз.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, касаційна скарга засудженого не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Зокрема, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, у вступній її частині вказує на оскарження ним лише ухвали Чернігівського апеляційного суду

від 14 вересня 2022 року, при цьому у мотивувальній частині касаційної скарги

не погоджується в тому числі з вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2021 року, тоді як у прохальній частині скарги формулює свої вимоги про скасування вказаної ухвали апеляційного суду від 14 вересня 2022 року та вироку місцевого суду від 30 грудня 2022 року, чим допустив суперечності. Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.

Натомість, засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Окрім цього, засуджений, оскаржуючи, в тому числі, ухвалу апеляційного суду,

не наводить доводів на обґрунтування незаконності чи необґрунтованості зазначеного судового рішення з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.

Також, вимоги ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції є неповними, оскільки засуджений, вказавши на необхідність, скасування вироку та ухвали не зазначив,

що суд касаційної інстанції має зробити з кримінальним провадженням після скасування судових рішень, та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги

без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_6