Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/916/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 125 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Дана ухвала, що постановлена судом у підготовчому судовому засіданні, мотивована тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 направлений до суду 10 серпня 2021 року поза межами визначених у ст. 219 КПК України строків досудового розслідування після повідомлення йому 06 серпня 2021 року про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить означену ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що у цьому кримінальному провадженні в ході досудового розслідування не було здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що підозрюваний ОСОБА_9 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, щиро покаявся чи іншим чином сприяв проведенню розслідування, зважаючи на позицію підозрюваного під час допиту, який від дачі показань та підписання протоколу відмовився, та не відображення в обвинувальному акті відповідних обставин, які б пом`якшували його покарання. У зв`язку із цим та оскільки ОСОБА_9 не затримувався в порядку ст. 298 КПК України, апелянт вважає, що в даному випадку немає підстав для застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України стосовно обчислення строків досудового розслідування протягом сімдесяти двох годин з дня повідомлення ОСОБА_9 про підозру, а саме з 06 серпня 2021 року. Натомість переконаний, що правильним є обчислення строків досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України, тобто протягом двадцяти діб з дня повідомлення особі про підозру у випадку, коли останній не визнає свою вину, які і були дотримані.
Разом з тим, дотриманий прокурором і визначений ч. 2 ст. 301 КПК України триденний строк для звернення до суду з обвинувальним актом. Так, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були отримані прокурором 09 серпня 2021 року, в цей же день за вихідним № 10.58-44-2734вих-21 обвинувальний акт був направлений до Святошинського районного суду м. Києва і 10 серпня 2021 року отриманий канцелярією суду.
Тобто, апелянт вважає, що, всупереч висновкам суду першої інстанції, у кримінальному провадженні прокурором дотриманий передбачений п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України двадцятиденний строк досудового розслідування, а також регламентований ст. 301 КПК України термін на звернення до суду з обвинувальним актом. Відтак у суду були відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 також просить скасувати ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Аргументуючи вимоги своєї апеляційної скарги, представник потерпілої наводить доводи, аналогічні до тих, до викладені в апеляційній скарзі прокурора.
Окрім іншого, апелянт звертає увагу на те, що про невизнання ОСОБА_9 своєї вини під час досудового розслідування, що обумовлює необхідність обчислення строків слідства відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України протягом двадцяти днів з дня повідомлення про підозру, свідчить те, що: 01 квітня 2021 року будучи допитаний як свідок він заперечував нанесення тілесних ушкоджень будь-кому; 06 серпня 2021 року під час допиту як підозрюваного він відмовився надати показання та підписати протокол, хоча за декілька хвилин до початку цього допиту сторона захисту сама зверталась з клопотанням про його проведення; в обвинувальному акті не вказано про щире каяття ОСОБА_9 , яке б пом`якшувало його покарання; ОСОБА_9 ухилявся від органу досудового розслідування, оскільки до Святошинського УП ГУНП у м. Києві з`явився лише 01 квітня 2021 року при тому, що кримінальне правопорушення було скоєно 23 жовтня 2020 року; він жодного разу не попросив вибачення у потерпілої та шкоди не відшкодовував; у справі відсутня заява ОСОБА_9 про визнання винуватості та згоду зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, яка зазвичай надсилається до суду разом з матеріалами справи для розгляду у спрощеному провадженні за правилами ст. 302 КПК України. Також про невизнання ОСОБА_9 вини вказує і клопотання його захисника ОСОБА_11 від 06 серпня 2021 року про проведення слідчих (розшукових) дій, подане в порядку ст. 220 КПК України, зі змісту якого вбачається незгода захисту з установленими досудовим розслідуванням обставинами.
Водночас, представник потерпілого звертає увагу на те, що посилання суду в ухвалі про це клопотання захисника та відмову в його задоволенні жодним чином не впливає на обчислення строків досудового розслідування.
Виходячи з наведеного, апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_9 свою вину під час дізнання не визнав, то висновки суду стосовно необхідності застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, відповідно до яких термін досудового розслідування з дня повідомлення про підозру становить сімдесят дві години, а відтак і рішення про закриття кримінального провадження не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.
Також представник потерпілого зазначає про те, що після постановлення оскаржуваної ухвали стало відомо, що в канцелярії Святошинського районного суду м. Києва працює донька обвинуваченого ОСОБА_9 , про що учасників судового розгляду у підготовчому судовому засіданні повідомлено не було і вони не могли скористатися правом відводу судді із цих підстав. Вказує, що в цілому це ставить під сумнів неупередженість та об`єктивність судді.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, в яких просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_10 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги прокурора, а також апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
В свою чергу, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому, в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено до суду (зокрема, постанова від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19).
При цьому, за правилами п. п. 1-3 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:
1) протягом сімдесяти двох годин у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298 цього Кодексу;
2) протягом двадцяти діб у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім;
3) протягом одного місяця у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 298 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті, про які зазначено вище.
За результатами перевірки доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого колегією суддів встановлено, що ухвала підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року, якою кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відповідає вимогам кримінального процесуального закону та у ній наведені належні мотиви прийнятого рішення.
В цей же день, 06 серпня 2021 року: потерпілу ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 було повідомлено про надання прокурору зібраних матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру; щодо ОСОБА_9 складено і затверджено обвинувальний акт; учасникам провадження надано доступ до матеріалів дізнання в порядку ст. 301 КПК України, право на ознайомлення з якими вони реалізували цього ж дня; підозрюваному та його захиснику вручені копії обвинувального акта разом з матеріалами дізнання.
Відповідно до ч. 2 ст. 301 КПК України, що регламентує особливості закінчення дізнання, прокурор зобов`язаний не пізніше трьох днів після отримання матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру, а в разі затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298цього Кодексу, протягом двадцяти чотирьох годин здійснити одну із зазначених дій:
1) прийняти рішення про закриття кримінального провадження, а в разі затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298цього Кодексу, про негайне звільнення затриманої особи;
2) повернути дізнавачу кримінальне провадження з письмовими вказівками про проведення процесуальний дій з одночасним продовженням строку дізнання до одного місяця та звільнити затриману особу (у разі затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298цього Кодексу);
3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або про звільнення від кримінальної відповідальності;
4) у разі встановлення ознак злочину направити кримінальне провадження для проведення досудового слідства.
Всупереч наведеним вище вимогам закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 був наданий Святошинською окружною прокуратурою м. Києва до Святошинського районного суду м. Києва 10 серпня 2021 року, тобто поза межами строку дізнання, що визначені у п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, та з порушенням установленого у ч. 2 ст. 302 КПК України для прокурора терміну для звернення до суду з обвинувальним актом.
Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 про те, що матеріали дізнання разом з обвинувальним актом вона отримала 09 серпня 2021 року, виходячи з чого не порушувала регламентованого ч. 2 ст. 302 КПК України триденного терміну на звернення до суду з обвинувальним актом, спростовуються матеріалами справи. А саме, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 містяться відомості про те, що він складений старшим дізнавачем відділу дізнання Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 06 серпня 2021 року і в цей же день затверджений самим апелянтом, прокурором ОСОБА_6 , в приміщенні Святошинської окружної прокуратури м. Києва, що засвідчено підписами означених посадових осіб. Крім того, 06 серпня 2021 року ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 отримали копії обвинувального акта разом з матеріалами дізнання, що підтверджується їх розписками прокурору Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .
Твердження прокурора ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що обвинувальний акт був направлений до суду 09 серпня 2021 року, тобто у визначений ч. 2 ст. 301 КПК України строк після отримання матеріалів дізнання, є неприйнятними. Так, на супровідному листі про направлення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 до суду в дійсності наявна відмітка Святошинської окружної прокуратури м. Києва № 10.58-44-2734ВИХ-21 від 09 серпня 2021 року. Проте штамп про находження обвинувального акта до Святошинського районного суду м. Києва на цьому ж супровідному листі датований 10 серпня 2021 року. При цьому, будь-яких даних, які б вказували на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 направлявся прокуратурою до суду поштою, у справі не має і про таке не зазначав сам апелянт. Виходячи з цього, правильними слід вважати висновки про те, що фактично обвинувальний акт був переданий суду 10 серпня 2021 року наручно.
Посилання прокурора та представника потерпілої на те, що підозрюваний ОСОБА_9 не визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, у зв`язку із чим строк дізнання у даному кримінальному провадженні повинен був обраховуватися відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України і становив двадцять днів після повідомлення про підозру, не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються матеріалами справи.
Зі змісту ч. 2 ст. 301 КПК України слідує, що виключно до повноважень та компетенції прокурора належить оцінка всіх зібраних матеріалів дізнання, що йому надані дізнавачем разом з повідомленням про підозру, в тому числі з урахуванням тих, що відображають позицію підозрюваного, виходячи з чого прокурор зобов`язаний не пізніше трьох днів здійснити одну із дій, що передбачені у пунктах 1-4 цієї частини статті, зокрема може повернути дізнавачу кримінальне провадження з письмовими вказівками про проведення процесуальних дій з одночасним продовженням строку дізнання до одного місяця (пункт 2), який відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 219 КПК України є максимальним для здійснення досудового розслідування після повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку.
Положення п. 1 ч. 4 ст. 219 та ч. 2 ст. 294 КПК України також передбачають можливість продовження прокурором строку досудового розслідування до одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 219 КПК України, тобто, коли строк дізнання з дня повідомлення особі про підозру становить сімдесят дві години і двадцять днів, відповідно.
Аналіз у взаємозв`язку приписів ст. 219 та ст. 301 КПК України свідчить про те, що у разі неможливості закінчення строку досудового розслідування (дізнання) у визначений п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, а саме протягом сімдесяти двох годин з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, такий строк може бути продовжений прокурором в межах максимального терміну здійснення дізнання. При цьому, у кожному конкретному випадку, установлення відповідно до п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 219 КПК України підстав, які обумовлюють необхідність здійснення дізнання протягом двадцяти днів чи одного місяця, є прерогативою прокурора при виконанні вимог ч. 2 ст. 302 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 298 КПК України, про продовження строку дізнання прокурор повинен винести постанову.
Проте, в матеріалах даного кримінального провадження відсутні відомості про те, що прокурором продовжувався строк дізнання після здійснення 06 серпня 2021 року повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Натомість, після отримання 06 серпня 2021 року матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру прокурор прийняв рішення про необхідність звернення до суду з обвинувальним актом, який, однак, фактично був направлений до суду 10 серпня 2021 року, з порушенням установленого ч. 2 ст. 301 КПК України терміну та поза межами строку досудового розслідування, визначеному у п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України.
Зважаючи на викладене, в матеріалах справи не знаходять свого належного підтвердження доводи апелянтів про те, що строк досудового розслідування повинен був обраховуватися згідно з п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України та становив двадцять днів після повідомлення ОСОБА_9 про підозру. При цьому позиція підозрюваного під час дізнання, зокрема невизнання ним своєї вини у вчиненому, на чому наголошують прокурор і представник потерпілої у своїх апеляційних скаргах, повинна була бути врахована прокурором при виконанні вимог ч. 2 ст. 301 КПК України та при здійсненні однієї із передбачених цим законом дій. Надання оцінки показанням підозрюваного під час досудового розслідування, в тому числі з метою визначення строків дізнання, виходить за межі повноважень судів першої та апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким кримінальне провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який не є тяжким чи особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку про законність означеної ухвали, посилання представника потерпілої на можливу упередженість та необ`єктивність судді при прийнятті рішення у зв`язку із тим, що в канцелярії Святошинського районного суду м. Києва нібито працює донька ОСОБА_9 , є неприйнятними. Разом з тим, будь-яких конкретних даних, які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді при поставленні ухвали, апелянтом не наведено та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.
Таким чином, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4