№ 207/1419/22
№ 1-кп/207/287/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське угоду про визнання винуватості у межах кримінального провадження №0000207 від 23.05.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волноваха, Донецької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом - інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення тилового забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.
14 березня 2022 року Указом Президента України № 133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, Указом Президента України № 259/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
15 вересня 2020 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26 липня 2021 року за № 522-ос сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення тилового забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на усі види забезпечення.
Таким чином, ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Разом з цим, Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 дислокувався у АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися

Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

В порушення наведених вище вимог законодавства, чітко знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби, проте діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у статутах Збройних Сил України, сержант ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти встановленого порядку несення військової служби - у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Сержант ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - інспектора прикордонної служби 2 категорії - водієм відділення тилового забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25 лютого 2022 року, приблизно о 15:00 годин, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення місця служби Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної прикордонної служби України, який дислокувався за адресою: АДРЕСА_1 , а вільний час використовував на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 09 березня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

27 вересня 2022 року відповідно до ст.472 КПК України, між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України. Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вказаному діянні. Також угодою було узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення за ч,5 ст.407 КК України із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років службового обмеження та відраховування в дохід держави 20 % (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненні злочину, підтримав угоду про визнання винуватості, просить її затвердити.

Захисник обвинуваченого просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджене сторонами покарання.

Прокурор у судовому засіданні просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у судовому засіданні, вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, суд встановив наступне.

Згідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів: особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація шодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена шодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент, після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

В судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Угода про визнання винуватості, укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст. 52, 53 КПК України.

Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті. що передбачені в угоді, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.

Також, судом було встановлено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, та. надавши оцінку усім обставинам кримінального провадження, враховуючи щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, у т.ч. зобов`язання співпрацювати зі стороною обвинувачення та викривати протиправну діяльність інших осіб, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, продовжує проходити військову службу, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами в угоді покарання не суперечить вимогам чинного законодавства, та дає суду підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв відповідно до ст. 12 КК України тяжкий злочин, і запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України та на підставі ст.58 КК України, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження та відраховування в дохід держави 20 % (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з урахуванням, що передбачена ч.2 ст.50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 468, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27.09.2022 року, укладену між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000207 від 23.05.2022 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.58,69 КК України у виді 2 (двох) років службового обмеження та відраховування в дохід держави 20 % (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1