Справа № 183/1661/22
№ 1-кп/183/841/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000014 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.05.2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 07.08.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 2 роки 6 місяців за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.05.2011 року, до відбуття - 5 років 6 місяців позбавлення волі. 25.06.2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року не відбутий строк зменшений на Ѕ частину. Звільнений 20.01.2016 року на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2016 року за ст. 81 КК України умовно-достроково, не відбутий строк 10 місяців 22 дні;
- 21.09.2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

25 січня 2022 року приблизно о 02 годині 00 хвилин у ОСОБА_4 , який знаходився за місцем власного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на здійснення крадіжки з території домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Цього ж дня, а саме 25 січня 2022 року приблизно о 02 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 , де через не зачинену хвіртку зайшов на територію вищевказаного домоволодіння, звідки переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив крадіжку казана алюмінієвого об`ємом 12 літрів, вартістю 175 гривень, та казана алюмінієвого об`ємом 15 літрів, вартістю 202 гривні 50 копійок, які належать ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_4 з викраденим майном місце скоєння злочину залишив та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 377 гривень 50 копійок.
Крім того, Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
25 березня 2022 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_4 перебував на законних підставах в господарському приміщенні, що розташоване на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_6 . У цей час ОСОБА_4 побачив пластикову каністру білого кольору, об`ємом 20 л. з дизельним паливом всередині, та у нього виник злочинний умисел, спрямований на здійснення крадіжки вказаного майна, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.
Цього ж дня, а саме 25 березня 2022 року приблизно о 10 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в господарському приміщенні, що розташоване на території домоволодіння АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку пластикової каністри білого кольору, об`ємом 20 л. з дизельним паливом всередині, що належить ОСОБА_6 .
Після цього, ОСОБА_4 з викраденим майном місце скоєння злочину залишив та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 720 гривень 60 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Додав, що вчиняв крадіжки в корисливих цілях, оскільки потрібні були кошти. Наразі шкода потерпілим відшкодована у повному обсязі. У скоєному щиро кається, обіцяв, що більше подібного не вчинить.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно кримінальні правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, а також розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у:

- таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за епізодом від 25 січня 2022 року;

- таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, за епізодом від 25 березня 2022 року, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує дані про особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, а також, що завдана шкода потерпілім відшкодована у повному обсязі. Суд також враховує думку потерпілих, які в своїх заявах не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Крім того, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Однак, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 за місцем мешкання характеризується негативно, а також будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічні кримінальні правопорушення в період іспитового строку. Надаючи оцінку ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень суд враховує, що одне із вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Тому, з урахуванням особливостей даних кримінальних правопорушень і обставин їх вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі вмежах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України,оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Крім того судом встановлено, що після ухвалення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 21.09.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України і звільнено від відбування покарання з випробуванням, останній в період іспитового строку вчинив інші кримінальні правопорушення, за які він засуджується за цим вироком. Суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17, згідно з яким у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком, оскільки законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку. Тому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 21.09.2021 року до покарання, призначеного за цим вироком.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 1887,70 грн. (висновки експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 893-22 від 17.02.2022 року, № 1348-22 від 15.04.2022 року).

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року, до покарання, призначеного цим вироком, і визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний цілодобовий домашній арешт.

Речові докази:
- казан алюмінієвий об`ємом 12 л. та казан алюмінієвий об`ємом 15 л., які розбиті на частини, залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 ;
- каністру білого кольору з дизельним паливом ємністю 20 л., залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1887 гривень 70 копійки.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1