Справа № 308/7197/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
особи, стосовно якої розглядається клопотання - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури Івана Косея про визнання наявності підстав для подальшого тримання під вартою та продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно:
ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заводоуковськ Тюменської області Російської Федераці, росіянина, який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 Кримінального кодексу Російської Федерації,
ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про визнання наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою відносно арештованого громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 з метою притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Клопотання мотивовано тим, що відносно даного громадянина триває екстрадиційна перевірка до 20.10.2022, виконання якої доручено Закарпатській обласній прокуратурі. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2021 відносно ОСОБА_4 у порядку ст. 584 КПК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу особи та її фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ. Строк дії ухвали встановлено до 21.01.2022.
У подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 584 КПК України, слідчими суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області неодноразово перевірялись підстави для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2022 визнано наявність достатніх підстав для подальшого тримання під вартою та продовжено застосування екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_4 до 20.06.2022.
У зв`язку з вищенаведеним, на виконання вимог ч. 11 ст. 584 КПК України, прокурор просить визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою та продовжити застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вратою до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити. Додала, що Офісом Генерального прокурора строк екстрадиційної перевірки продовжено до 20 жовтня 2022 року.
Захисник особи, відносно якої вирішується питання наявності підстав для подальшого тримання під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора, вказала на відсутність підстав для продовження тримання під вартою ОСОБА_4 з огляду на те, що в силу ч. 2 ст. 589 КПК України, її підзахисний звернувся до міграційної служби та подав заяву про надання йому статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Прокуратура не здійснює жодних заходів щодо екстрадиційної перевірки. Крім того, вказала, що ОСОБА_4 одружений з ОСОБА_9 , у шлюбі у них народилися троє дітей, які переїхали в Україну. Дружина та діти мають громадянство України. На сьогодні не відомо чи закрите кримінальне провадження в Росії. Належна процесуальна поведінка - це його прямий інтерес. В умовах воєнного стану він не може втекти, в тому числі тому, що є зацікавленим в отриманні статусу біженця. Окрім цього, послалась на те, що у її підзахисного гостра форма хронічного холіцеститу, і отримати належну медичну допомогу в місці перебування під вартою він не може. У зв`язку з цим захисник просила відмовити в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників судового засідання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні правоохоронних органів Російської Федерації перебуває кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації (шахрайство).

Дев`ятого лютого 2021 року слідчим СЧ СУ УМВС РФ по Тюменській області винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) в якості обвинуваченого у вказаній кримінальній справі та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Згідно з постановою оперуповноваженого УМВС Росії по м. Тюмені від 15.02.2021 року, ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) оголошено в міжнародний розшук з метою його видачі. Розшук оголошено на території країн-членів Інтерполу, України, Польщі.

Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Тюмені від 16.02.2021 року, відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до двох місяців, обраховуючи строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) під вартою у випадку його екстрадиції на території РФ з моменту перетину державного кордону РФ або з моменту його фактичного затримання на території РФ.

Згідно з даними сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Закарпатській області, громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) за обліками Генерального секретаріату Інтерполу значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації (шахрайство).

За відомостями «червоної картки» Генерального секретаріату Інтерполу № 2021/18497 ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту, з діючим терміном арешту до 18.03.2026 року.

Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації № 81/3-378-2021 від 16.12.2021 року про взяття під варту та видачу ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 року відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), громадянина Російської Федерації, застосовано тимчасовий арешт строком до 40 (сорока) діб у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2021 відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, встановлено строк дії ухвали про застосування екстрадиційного арешту до 21 січня 2022 року включно, яку ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15.02.2022 року, залишено без змін.

Питання щодо наявності підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) та продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) неодноразово переглядалися. Востаннє, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпастької області від 11.05.2022 року продовжено строк застосування до нього екстрадиційного арешту, з перевіркою слідчим суддею наявності підстав для подальшого тримання під вартою або звільнення не пізніше 20.06.2022 року.

Згідно з повідомленням Офісу Генерального прокурора № 19/2/1-29249-21 від 09.06.2022 року, строк екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), продовжено до 20 жовтня 2022 року.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за скоєння правопорушення.

Згідно з ст. 12 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13.12.1957, ратифікованої із заявами і застереженнями Законом України № 43/98-ВР (43/98-ВР) від 16.01.98, запит, інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або декількома Сторонами відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони.

Відповідно до ст. 56 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року», договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбачених цією Конвенцією, за вимогою видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах» передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане діяння на час розгляду клопотання не закінчилися.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 5 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ст. 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Вищезазначені міжнародні договори не денонсовані.

Згідно з ст. 63 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, розрив дипломатичних або консульських відносин між учасниками договору не впливає на правові відносини, встановлені між ними договором, за винятком випадків, коли наявність дипломатичних або консульських відносин потрібна для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 541 КПК України визначено, що екстрадиційний арешт - це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Згідно з ч.ч. 10, 11 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 587 КПК України передбачено, що екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною обласною прокуратурою. Екстрадиційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.
Згідно із ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У постанові Пленуму Верховного суду України № 16 від 08.10.2004 року «Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з їх екстрадицією» роз`яснено, що місцеві суди на виконання Європейської конвенції та аналогічних положень інших міжнародних договорів України приймають до свого провадження і розглядають по суті подання прокурорів або погоджені з ними подання органів, котрі виконують запити інших держав про видачу, тимчасовий арешт осіб з метою їх доставки під вартою до компетентного органу держави, що надсилає запит, на термін, встановлений Європейською конвенцією або іншим міжнародним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Факт того, що ОСОБА_4 звернувся до ГУ ДМС України в Закарпатській області із заявою про отримання статусу біженця, не є підставою для обрання щодо особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки, на теперішній час ГУ ДМС України в Закарпатській області не приймало рішення про визнання ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На даний час екстрадиційна перевірка щодо вказаної особи не завершена та зокрема: прокуратурою не отримано відповіді на запити адресовані ДМС України про надання йому статусу біженця, що унеможливлює прийняття висновку за результатом перевірки.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 584 КПК України, слідчим суддею не досліджується питання про винуватість особи та не перевіряється законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчим суддею враховується: наявність відомостей про те, що ОСОБА_4
значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації (шахрайство); тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі засудження, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 159 КК РФ відповідає ч. 4 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто є екстрадиційним.

Також слідчим суддею враховано вік та стан здоров`я ОСОБА_4 , щодо якого відсутні докази про наявність тяжких захворювань чи інвалідності, які б унеможливлювали його утримання в ДУ «Закарпатська УВП (№ 9).

Твердження захисника про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_4 , наявність дружини та дітей, які є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання, як підставу для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчим суддею оцінено критично, оскільки ОСОБА_4 місця реєстрації на території України не має, а наміру проживати у квартирі АДРЕСА_1 , яку надає в оренду сестра дружини, на переконання слідчого судді, недостатньо для гарантування неможливості змінити місце проживання на території України з метою ухилення від виконання процесуальних обов`язків та уникнення кримінальної відповівдальності.
Окрім того, слідчим суддею взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 звернувся до ДМС України із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, 20 грудня 2021 року, тобто після прийняття компетентними органами Російської Ферерації рішення про взяття його під варту, оголошення в міжнародний розшук та його видачу, у той час як на територію України ОСОБА_4 прибув ще у 2020 році.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю,
життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Однак, рішення про надання ОСОБА_4 статусу біженця, станом на момент розгляду клопотання, відповідним органом міграційної служби не прийнято.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_4 є особою яка потребує додаткового захисту через свої політичні переконання, проживає в Україні з вересня 2020 року, а його дружина орендує квартиру в м. Ужгород, що ним подано заяву про визнання його біженцем, про відсутність наміру переховуватися, неможливість виїхати через закінчення строку дії паспорта та діючої "червоної картки" Інтерпола, заслуговують на увагу, проте, на даний час слід констатувати відсутність підстав вважати вказані обставини такими, що свідчать в достатній мірі про відсутність ризиків ухилення від кримінальної відповідальності та перешкоджають застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для подальшого утримання ОСОБА_4 під вартою та продовження строку екстрадиційного арешту до вирішення питання про його видачу і здійснення фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації, і даний захід є єдиним запобіжним заходом, достатнім для запобігання усіх можливих ризиків уникнення кримінальної відповідальності.

Будь-яких даних чи відомостей про наявність обставин, які відповідно до вимог ст. 585 КПК України, з урахуванням наявних ризиків, можуть бути підставою для звільнення особи з-
під варти чи заміни на більш м`який запобіжний захід, слідчим суддею не встановлено. Матеріали провадження не містять жодних доказів стосовно стану здоров`я ОСОБА_4 , наявності захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою та видачі його компетентним органам Російської Федерації. Посилання сторони захисту на сімейний стан та наявність постійного місця проживання у дружини та дітей, не є достатньою підставою для зміни застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам втечі особи та може призвести до порушення Україною взятих на себе зобов`язань, передбачених Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та іншими міжнародними актами.

Таким чином, з огляду на закінчення двомісячного строку, передбаченого ч. 11 ст. 584 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для подальшого тримання особи під вартою та необхідність продовження застосування до ОСОБА_4 екстрадиційного арешту, що є необхідним для забезпечення видачі особи (екстрадиції), у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, ст.ст. 369-372, 573 - 587 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою та продовжити застосування до нього екстрадиційного арешту до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.

Упродовж екстрадиційного арешту утримувати громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 в Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Встановити строк дії ухвали до 15 серпня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали 16 год. 00 хв. 21 червня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1