ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1148/22 Номер провадження 11-кп/814/1734/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кременчук Полтавської обл., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимої, засудженої в даному провадженні -

02 червня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_9 за час відбування покарання не довела своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити її умовно-достроково від відбування покарання, мотивуючи тим, що вона позитивно характеризується, має заохочення, а 2 отриманих стягнення погашені, щиро розкаюється у вчиненому злочині та зробила для себе належні висновки, тривалий час перебуваючи в установах виконання покарань.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженої та її захисника, представника установи виконання покарань на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про заперечення проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання , якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 02 червня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, в строк якого зараховано покарання, відбуте засудженою за попередніми вироками з 29 жовтня 2018 року до 01 червня 2021 року.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, діючи повторно, таємно викрала:

05 травня 2018 року з 10 до 12 години в будинку по АДРЕСА_2 мобільний телефон ОСОБА_10 , вартістю 407 гривень 25 копійок;

21 липня 2018 року приблизно о 15 годині в будинку по АДРЕСА_2 мобільний телефон ОСОБА_11 , вартістю 1 925 гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 02 червня 2021 року, кінець цього строку 29 квітня 2023 року (з урахуванням зарахованого покарання, що відбуте за попередніми вироками).

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженою певної частини строку призначеного їй покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджена сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення».

Так, ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 29 жовтня 2018 року, за час перебування з 03 листопада 2018 року в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувалась негативно, 2 рази отримувала стягнення за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання - зберігання заборонених предметів (мобільного телефону та гральних карт), які погашені, заохочень не мала, не працювала та не виявляла бажання щодо її залучення до праці.

З 09 березня 2022 року засуджена відбуває покарання в ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)", де характеризується позитивно, має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за поданою заявою працевлаштована швачкою, до виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою, приймає участь у виховних заходах установи, визнає вину в учиненому злочині, що підтверджується даними характеристик ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» від 12 лютого та 27 травня 2021 року, ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)" від 04, 15 квітня, 02 травня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженої (а.о.с. 58, 83, 128, 138, 159, а.с.п. 9-12).

Окрім того, за названими матеріалами ОСОБА_9 , до якої 13 лютого та 28 травня 2021 року застосовувались заходи стягнення, отримувала єдине заохочення 22 квітня 2022 року та почала працювати з 09 березня 2022 року, тобто в період часу, що безпосередньо передував вирішенню питання про її умовно-дострокове звільнення, в той час як вона в установах виконання покарань знаходиться з 03 листопада 2018 року.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженої не характеризувалась своєю сумлінністю, натомість навпаки була нестабільною протягом усього строку відбування нею покарання та не поєднувалась із систематичним позитивним ставленням до праці. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженої має лежати аналіз даних про її поведінку та ставлення до праці саме за увесь строк відбування покарання, а не лише той, що пов`язується з певним визначеним проміжком часу.

Також ОСОБА_9 раніше звільнялась від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробила та вчинила новий умисний злочин проти власності в період іспитового строку, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість ОСОБА_9 і недієвість застосування щодо неї заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати, що ОСОБА_9 досягла необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженої про погашення отриманих стягнень, то колегія суддів зауважує, що застосовані до неї 2 стягнень за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й погашені, однак свідчать про схильність ОСОБА_9 до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України умов відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджена виправилась і в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному ж випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженої є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженої, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4