Справа № 152/420/22
В И Р О К
іменем України

15 червня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/420/22
Провадження №1-кп/152/75/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 28.03.2022 року, за обвинувальним актом від 24.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та угоду про визнання винуватості від 15.06.2022 року, укладену між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Вінницької
спеціалізованої прокуратури
у військовій та оборонній сфері
Центрального регіону ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним та отримавши 25.03.2022 року у денний час за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , від службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 персональну повістку про виклик до указаного центру на 28.03.2022 року з метою проходження військово-лікарської комісії щодо визначення ступеню придатності до проходження військової служби за призовом під час мобілізації, а також, за наявності підстав, подальшого здійснення мобілізації у команди для проходження військової служби у Збройних Силах України згідно із військово-обліковою спеціальністю, 28.03.2022 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу Будинку культури, що знаходиться в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитися від проходження військової служби у Збройних Силах України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки цих дій та бажаючи їх настання, у ході особистої зустрічі та розмови висловив пропозицію заступнику начальника відділу начальнику відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 капітану ОСОБА_6 про надання неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США за не вчинення останнім в його інтересах дій, зокрема, не вручення у подальшому персональних повісток про виклики до указаного Центру, що унеможливить призов обвинуваченого на військову службу під час мобілізації, з використанням службового становища як службовою особою у розумінні п.1 примітки до ст.364 КК України капітаном ОСОБА_6 , котрий уклавши 25.02.2016 року контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу та будучи призначеним 01.09.2021 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за №117 на посаду заступника начальника відділу начальником відділення обліку мобілізаційної роботи другого відділу (м. Шаргород) вказаного Центру, як службова особа Центру, наділений функціональними обов`язками та повноваженнями, в тому числі, відповідати за мобілізаційну готовність ІНФОРМАЦІЯ_3 ; виконувати заходи мобілізаційної підготовки; організувати виконання заходів мобілізації людських і транспортних ресурсів на території району; відпрацьовувати планувальні документи з підготовки та проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на території району; контролювати неухильне виконання усіма громадянами та посадовими особами Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» з питань мобілізаційної роботи, військового обліку військовозобов`язаних; організовувати вручення військовозобов`язаним персональних повісток, а керівникам підприємств, організацій та установ часткових нарядів на поставку транспортних засобів; контролювати дотримання установлених правил військового обліку військовозобов`язаних в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, реальність і повноту обліку мобілізаційних ресурсів, що знаходяться на території району, своєчасність відправки формувань у війська та виконання графіків поставки, організацію роботи щодо ведення військового обліку усіх військовозобов`язаних, які проживають на території відповідальності, організацію роботи щодо обліку прийнятих на військовий облік військовозобов`язаних дефіцитних військово-облікових спеціальностей, функціонування автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи, призначеної для збирання, зберігання, обробки та використання даних про військовозобов`язаних, для забезпечення військового обліку громадян України відповідно до «Єдиного Державного Реєстру військовозобов`язаних з питань військового обліку громадян України», організацію роботи щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу у воєнний час згідно з переліками посад та професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час; здійснювати контроль видачі військово-облікових документів військовозобов`язаних.

Вважаючи дії ОСОБА_3 по висловленню ним пропозиції про надання неправомірної вигоди кримінально-протиправними, 28.03.2022 року у денний час заступник начальника відділу начальник відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення та у подальшому, будучи добровільно залученим до конфіденційного співробітництва, діяв під їх контролем.

В подальшому, 30.03.2022 року приблизно о 15 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу Будинку культури, що знаходиться в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитися від проходження військової служби у Збройних Силах України, у ході особистої зустрічі та розмови з заступником начальника відділу начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_6 повторно висловив останньому пропозицію про надання неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США за не вчинення останнім з використанням свого службового становища в інтересах обвинуваченого указаних вище дій щодо не вручення у подальшому персональних повісток про виклики до указаного Центру, що унеможливить призов обвинуваченого на військову службу під час мобілізації.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, 30.03.2022 року приблизно о 16 годині 45 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у тому ж місці, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби у Збройних Силах України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході особистої зустрічі та розмови з заступником начальника відділу начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_6 надав останньому шляхом передачі з рук у руки неправомірну вигоду у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що, згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 30.03.2022 року становило 58509 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, за не вчинення капітаном ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого дій з використанням службового становища, зокрема, не вручення у подальшому ОСОБА_3 персональних повісток про виклики до указаного Центру, що унеможливить його призов на військову службу під час мобілізації.

В подальшому, 30.03.2022 року о 16 годині 52 хвилини ОСОБА_3 затримано правоохоронними органами у порядку ст.208 КПК України, а предмет неправомірної вигоди в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США вилучено, та таким чином припинено кримінально-протиправну діяльність останнього.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а також надання такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-яких дій з використанням службового становища.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, тобто пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а також надання такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-яких дій з використанням службового становища.

Під час призначення проведення підготовчого провадження в суді, 15.06.2022 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000026, яка подана суду у підготовчому судовому засіданні 15.06.2022 року.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 15.06.2022 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000026, та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472-473 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 15.06.2022 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000026 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.369 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.369 КК України, тобто у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а також і наданні такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-яких дій з використанням службового становища; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обтяжуючих покарання обставин; відсутність обов`язку обвинуваченого щодо співпраці у викритті осіб, які вчинили кримінальні правопорушення; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, є нетяжким злочином, тому згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди врахували, що обвинувачений ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, що відсутні обтяжуючі покарання обставини, та надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 гривень.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 просить суд вирішити питання щодо майна, на яке накладено арешт, та речових доказів, зокрема, скасувати арешт, накладений на грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати на користь держави, а також скасувати арешт на речові докази посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_3 , транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 , які повернути власнику ОСОБА_3 , та, вирішити питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, процесуальні витрати в сумі 5491,84 грн. покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.369 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.05.2022 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 25.03.2022 року йому було вручено повістку про виклик до центру комплектування на 28.03.2022 року для проходження військової комісії у зв`язку із проходженням військової служби за призовом під час мобілізації в умовах війни. Перехвилювавшись з приводу виклику, оскільки має хворобливий стан здоров`я, до того ж у нього вагітна донька, він вирішив домовитися із службовими особами військкомату з приводу того, щоб його у подальшому не викликали на комісії та не здійснювали призов на військову службу. По мобільному телефону 28.03.2022 року він здзвонився з ОСОБА_6 , запропонував неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США. ОСОБА_6 сказав, щоб він зателефонував пізніше, що і зробив та домовився про зустріч біля Будинку культури в м. Шаргород 30.03.2022 року. Після передачі ним неправомірної вигоди 30.03.2022 року у розмірі 2000 доларів США ОСОБА_6 він був затриманий. У вчиненому він щиро розкаюється. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68000 грн., заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини, а також має змогу сплатити штраф.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просила цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68000 грн.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, від цього злочину потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про визнання винуватості від 15.06.2022 року, укладеної між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність обов`язків обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; умови, згідно із якими сторони підтверджують, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода обвинуваченого на призначення покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68000 грн.; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.369 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а також наданні такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-яких дій з використанням службового становища, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 24.05.2022 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Отже, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.04.2022 року накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення огляду місця події 30.03.2022 року, а саме на грошові кошти в сумі 2000 доларів США, зокрема: двадцять купюр номіналом по 100 доларів США з наступними серіями та номерами: KG 75133027А, НВ 39953025J, HL 53624034G, HL 09157016G, НВ 76641869N, НЕ 13009456C, НD 57548389В, КВ 29156303К, FF 76350961C, НВ 37375627Е, КВ 33339165D, FF 60238167А, HL 96465254Е, НК 86439641C, KL 92165211В, KL 05038808A, КВ 28880603R, НК 22949435D, КВ 247303411R, HF 14510186C (а.с.48-51).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.04.2022 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 , зокрема, на вилучене під час огляду 30.03.2022 року транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_3 : посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG J5» з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 (а.с.54-58).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки майно, що належить ОСОБА_3 , зокрема, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG J5» з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 не підлягає спеціальній конфіскації, санкція ч.1 ст.369 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна, у справі не заявлявся цивільний позов, то арешт, накладений на вказане майно підлягає скасуванню.

Грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів у кількості 20 штук з наступними серіями та номерами: KG 75133027А, НВ 39953025J, HL 53624034G, HL 09157016G, НВ 76641869N, НЕ 13009456C, НD 57548389В, КВ 29156303К, FF 76350961C, НВ 37375627Е, КВ 33339165D, FF 60238167А, HL 96465254Е, НК 86439641C, KL 92165211В, KL 05038808A, КВ 28880603R, НК 22949435D, КВ 247303411R, HF 14510186C підлягають спеціальній конфіскації на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України.

Так, ч.1 ст.96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави (п.3 ч.1 ст.96-2 КК України).

Грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що, згідно з обвинувальним актом, станом на 30.03.2022 року було еквівалентно 58509 грн., були предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, яке є умисним і за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому вказані грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації і арешт, накладений на них на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду, скасуванню не підлягає.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (п.5 ч.9 ст.100 КПК України).

Таким чином, грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що, згідно з обвинувальним актом, станом на 30.03.2022 року було еквівалентно 58509 грн., які були предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, слід конфіскувати у власність держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Так, на підставі постанови від 30.03.2022 року вилучені в ході проведення огляду автомобіля посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG J5» з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_6 , а також сам транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 , визнані слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_8 речовими доказами та зберігаються при матеріалах кримінального провадження (а.с.59-61).

Вказані речові докази не були предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому їх, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, слід повернути власнику обвинуваченому ОСОБА_3 після набрання вироком суду законної сили.
Вилучені в ході особистого огляду ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів у кількості 20 штук з наступними серіями та номерами: KG 75133027А, НВ 39953025J, HL 53624034G, HL 09157016G, НВ 76641869N, НЕ 13009456C, НD 57548389В, КВ 29156303К, FF 76350961C, НВ 37375627Е, КВ 33339165D, FF 60238167А, HL 96465254Е, НК 86439641C, KL 92165211В, KL 05038808A, КВ 28880603R, НК 22949435D, КВ 247303411R, HF 14510186C, на підставі постанови від 30.03.2022 року слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_8 визнані речовими доказами та зберігаються при матеріалах кримінального провадження (а.с.59-61).

Частиною 9 ст.100 КПК України встановлено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Таким чином, грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів у кількості 20 штук, що підлягають спеціальній конфіскації та визнані речовими доказами, слід конфіскувати у власність держави.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.04.2022 року за №СЕ-19/102-22/3734-ДД вбачається, що у справі проведено експертизу документів (а.с.71-74). Вартість проведення експертизи становить 5491,84 грн. (а.с.70).
Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 5491,84 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

В ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 слідчим суддею Вінницького міського суду від 01.04.2022 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України (а.с.62-65).

Застава внесена на рахунок отримувача ГУДКСУ у Вінницькій області 01.04.2022 року заставодавцем ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 01.04.2022 року; призначення платежу: застава за ОСОБА_3 , що підтверджується квитанцією №19793 від 01.04.2022 року (а.с.69).

У зв`язку із цим 04.04.2022 року о 10 годині ОСОБА_3 звільнено із ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП у Вінницькій області (а.с.66).

Тому, згідно з ч.4 ст.202 КПК України, ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Строк, на який на ОСОБА_3 покладено на підставі ухвали слідчого судді від 01.04.2022 року обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, закінчився з огляду на вимоги ч.7 ст.194 КПК України, якою визначено, що вказані обов`язки покладаються на строк не більше двох місяців.

Ухвали слідчого судді чи суду про продовження строку дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків ухвалою слідчого судді від 01.04.2022 року в ході судового розгляду стороною обвинувачення суду не надано.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної ОСОБА_9 за обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, так як запобіжний захід у виді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у виді застави щодо ОСОБА_3 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 99240 грн. підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_9 після набрання цим вироком суду законної сили.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року №15, передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, Вищий антикорупційний суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжне доручення про повернення коштів. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних доручень територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства (пункти 7-8 Порядку).

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 468, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124, 182, 202 КПК України, ст.ст.96-1, 96-2 КК України, на підставі ч.1 ст.369 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 червня 2022 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 28.03.2022 року, між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Застосований щодо ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 01.04.2022 року запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) гривень, залишити без змін до вступу цього вироку в законну силу.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді застави в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) гривень, скасувати після набранням цим вироком законної сили.

Грошові кошти в сумі 99240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) гривень, внесені в якості застави ОСОБА_9 01.04.2022 року за ОСОБА_3 , що зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Вінницькій області (рахунок UA0000401, отримувач ГУДКСУ у Вінницькій області, код отримувача 26286152, банк отримувача ДКСУ, м. Київ) повернути заставодавцю ОСОБА_9 (паспорт громадянина України НОМЕР_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ), після набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 5491 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одну) гривню 84 (вісімдесят чотири) копійки на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/102-22/3734-ДД від 18.04.2022 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.04.2022 року на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG J5» з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , скасувати.
Речові докази: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG J5» з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» з державним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , повернути власнику ОСОБА_3 .
Речові докази: грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів у кількості 20 штук з наступними серіями та номерами: KG 75133027А, НВ 39953025J, HL 53624034G, HL 09157016G, НВ 76641869N, НЕ 13009456C, НD 57548389В, КВ 29156303К, FF 76350961C, НВ 37375627Е, КВ 33339165D, FF 60238167А, HL 96465254Е, НК 86439641C, KL 92165211В, KL 05038808A, КВ 28880603R, НК 22949435D, КВ 247303411R, HF 14510186C, які є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та підлягають спеціальній конфіскації, конфіскувати у власність держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_10