Категорія: ч.2 ст.307 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000114, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2020 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;
визнанно винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2020 року у виді 2 (двох) місяців обмеження волі, з урахуванням ст.72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття остаточне покарання у виді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Обрано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено обов`язки, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України:
- не відлучатись за межі території України без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України (в разі наявності).
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 24 511 (двадцять чотири тисячі п`ятсот одинадцять) гривень 21 копійку судових витрат по справі за проведення судових експертиз.
Арешт майна, згідно ухвал слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2021 року та від 09.04.2021 року скасовано.
Згідно вироку суду, бвинувачений ОСОБА_7 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, незаконно придбав з метою збуту та передачі у місця позбавлення волі подрібнену речовину рослинного походження, яка являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP.
У подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, ОСОБА_7 помістив речовини рослинного походження, які являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, у блок живлення зарядного пристрою чорного кольору із маркувальним позначенням AWW-POWER та зберігав при собі з метою збуту та передачі у місця позбавлення волі.
Далі, ОСОБА_7 вказані речовини, незаконно зберігаючи при собі у зарядному пристрої з метою збуту та передачі у місця позбавлення волі, 18.01.2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, переніс на прилеглу територію поблизу будинку АДРЕСА_2 , де збув ОСОБА_9 , яка не була обізнана про вміст зарядного пристрою та протиправні наміри ОСОБА_7 , для передачі у місця позбавлення волі, а саме у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» невстановленій досудовим розслідуванням особі.
У подальшому, 19.01.2021 року ОСОБА_7 , використовуючи ОСОБА_9 , яка будучи не обізнаною про вміст зарядного пристрою чорного кольору із маркувальним позначенням AWWPOWER помістила його у рукав своєї куртки, в яку була одягнена та перенесла при собі у приміщення ДУ «Луцький слідчий ізолятор», передав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, у місця позбавлення волі, а саме у приміщення ДУ «Луцький слідчий ізолятор» невстановленій досудовим розслідуванням особі.
Після перетину ОСОБА_9 контрольно-пропускного пункту ДУ «Луцький слідчий ізолятор», вказаний вище зарядний пристрій із вмістом особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, було виявлено та вилучено працівниками поліції в період часу з 16 години 22 хвилини по 17 годину 00 хвилин під час проведення огляду місця події 19.01.2021 року у приміщенні ДУ «Луцький слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Нестора Бурчака, будинок 3.
Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № СЕ-19/103-21/497-МРВ від 22.01.2021 року, надані на дослідження речовини рослинного походження зеленого кольору являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину відповідно 1,7724 г та 0,1363 г. Надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса PVP становить 0,3011 г.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини та передачі цих речовин у місця позбавлення волі, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України (Том 2 а.с.66-71).
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невірною кваліфікацією кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Судом першої інстанції не було взято до уваги обставини та докази, що вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак іншого кримінального правопорушення, а саме ч.2 ст.309 КК України та відповідно - неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, які були покладені в основу обвинувального вироку. Судом не було враховано доводи обвинуваченого і захисту, натомість взято до уваги "невстановлені досудовим розслідуванням обставини, час, особи, що в свою чергу ставить під сумнів доведеність вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, як того вимагає ст.17 КПК України. Більше того, матеріали вказаного кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 мав умисел передавати наркотичні речовини саме в місця позбавлення волі і, що він взагалі був обізнаний, куди саме мав передаватись зарядний пристрій, в якому знаходились, як встановило слідство, заборонені речовини.
Обвинувачений частково визнаючи свою провину, не заперечував того факту, що виконав прохання, як він думав, ОСОБА_10 , який зателефонував йому з невідомого номера, та, не задаючи питань про мету такого прохання, помістивши отримані пакетики з невідомими речовинами в зарядний пристрій, просто передав його ОСОБА_9 . В ході судового допиту свідок ОСОБА_9 на уточнююче запитання захисника, підтвердила той факт, що жодним чином ні нею, ні самим обвинуваченим не було озвучено, куди саме і кому мав бути переданий вказаний зарядний пристрій. Крім того, слід відмітити, що жоден з допитаних в суді свідків не вказав, що саме обвинувачений мав причетність до передачі заборонених речовин в місця позбавлення волі. Непричетність ОСОБА_7 до передачі наркотичних речовин в місця несвободи також підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема листом від 18.01.2020 року № 54/3-102, направленого СБУ у Волинській області начальнику ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_11 , в якому вказано, що адвокат ОСОБА_9 планує пронести в Луцький слідчий ізолятор наркотичні засоби та психотропні речовини. Дані обставин підтверджують і інші наявні в матеріалах справи оперативні дані.
Таким чином суд першої інстанції, не взявши до уваги доводи захисту, ухвалюючи вирок послався вибірково на окремі обставини вчинення злочину, не надавши при цьому вказаним обставинам належної правової оцінки, не зіставивши їх з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку. З огляду на те, що ОСОБА_7 , не маючи мети збуту, не був обізнаний, що зарядний пристрій, в який він на прохання, як він думав нібито ОСОБА_10 , поклав пакетики з невідомими йому речовинами і передав ОСОБА_9 , мав бути переданий в місця позбавлення волі, в його діях вбачається склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого не ст.307 КК України, а ст.309 КК України. Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 16.11.2020 року був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі на 1 один рік та з огляду на наведені вище доводи, вважає, що в його діях був склад злочину саме передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а не ч.2 ст.307 КК України. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Просить суд вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, змінити та перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї норми (Том 2 а.с.74-75).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу пітримали та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.307 КК України, як незаконе придбання, зберігання з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини та передачі цих речовин у місця позбавлення волі, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України.

При цьому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невірною кваліфікацією кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції із дотриманням положень ст.94 КПК України. В основу вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , а також даними, що містяться у письмових доказах.

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченого, свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу передавати наркотичні речовини саме в місця позбавлення волі і, що він взагалі не був обізнаний, куди саме мав передаватись зарядний пристрій, в якому знаходились, як встановило слідство, заборонені речовини.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на те, що ОСОБА_7 не маючи мети збуту, не був обізнаний, що зарядний пристрій, в який він на прохання, як він думав нібито ОСОБА_10 , поклав пакетики з невідомими йому речовинами і передав ОСОБА_9 , мав бути переданий в місця позбавлення волі, в його діях вбачається склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого не ст.307 КК України, а ст.309 КК України.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги захисника, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, надуманими та спрямованими на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з огляду на наступне.
Так, згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити, крім іншого, зокрема і великий чи особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.
Виходячи із вказаної правової позиції та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, зокрема, експертиз, щодо виду наркотичних засобів, їх ваги та способу вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає обґрунтованими та відповідними фактичним обставинам справи і дослідженим письмовим доказам висновки суду про наявність в обвинуваченого саме мети на збут вилучених наркотичних засобів та психотропних речовин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини скоєного, належно, ретельно проаналізував зібрані докази, які мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу і мети обвинуваченого ОСОБА_7 при скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та прийшов до обґрунтованого висновку про реальну наявність у обвинуваченого умислу на придбання та зберігання наркотичного засобу саме з метою збуту.
Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого та прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді