Дата документу 09.06.2022 Справа№ 323/1052/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/462/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/1052/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Вирок
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

11.02.2020 близько 22-00 години ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у будинку АДРЕСА_4 за місцем мешкання ОСОБА_8 , таємно викрав мобільний телефон «2Е Е240» вартістю 333 грн. 52 коп. та грошові кошти в сумі 200 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 533 грн. 52 коп.

03.08.2020 приблизно о 14-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , таємно викрав фортуну (кутошліфовальну машину) «Арсенал» УШМ 180/1950 вартістю 857 грн. 78 коп., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

15.10.2020 приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав тюнер Т-2 «Грюнхелм» вартістю 314 грн. 95 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на вказану суму.

20.10.2021 приблизно о 15-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 таємно викрав у ОСОБА_11 мобільний телефон «Nокіа RМ-962» вартістю 340 грн, розпорядившись отриманим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Приблизно 21.10.2020 о 15-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_12 по АДРЕСА_6 таємно викрав музичну колонку «JBL», вартістю 300 грн. та мобільний телефон «Леново А2010-а» вартістю 750 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1050 грн.

30.10.2020 в період часу з 19-00 години до 04 години 01.11.2020 ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав електричну піч «Atlanfa AT-1755A» вартістю 239,20 грн., після чого разом із викраденим майном залишив місце злочину і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на зазначену суму.

27.01.2021 приблизно о 18-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в будинку АДРЕСА_7 таємно викрав мобільний телефон «С-Телл С3-01 2019», який належав ОСОБА_14 вартістю 256 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

27.02.2021 приблизно о 18-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 таємно викрав бензопилу «Байкал ББП-6500» вартістю 784 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 31.07.2020 приблизно о 02-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_13 , під приводом здійснення телефонного дзвінка отримав від неї мобільний телефон «Номі і240» вартістю 316 грн. 67 коп., пообіцявши повернути його. Отримавши телефон, ОСОБА_15 покинув зазначене домоволодіння, розпорядившись отриманим майном на власний розсуд.

15.08.2020 приблизно о 14-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , шляхом обману та, зловживаючи довірою ОСОБА_13 , під приводом тимчасового користування отримав від останньої мобільний телефон марки «С-Телл С3-01 2019» вартістю 292 грн. Отримавши телефон, ОСОБА_15 покинув зазначене домоволодіння, розпорядившись отриманим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.07.2021 року, остаточно призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року призначити покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.07.2021 року остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що відбуваючи покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі 02.12.2019 року на 4 місяці 16 днів. Через півтора місяця після звільнення, починаючи з 11.02.2020 року ОСОБА_7 вчинив 10 епізодів злочинів. Тобто ОСОБА_7 почав скоювати злочини, не відбувши повністю покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, а тому суд повинен був призначити покарання на підставі ст.71 КК. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання суд не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість, розмір заподіяної шкоди та особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий за аналогічні злочини, після звільнення з місць позбавлення волі ніде не працював, а тому призначене йому покарання у виді обмеження волі не відповідає загальним засадам призначення покарання та є м`яким.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції встановив, що крадіжку мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 20.10.2021 року. Про це також зазначено і в обвинувальному акті.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора колегією суддів було досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 мало місце в 20-х числах жовтня 2020 року. Відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 09.02.2021 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду підтвердив, що кримінальні правопорушення були вчинені ним в період з лютого 2020 року по лютий 2021 року. Крадіжку майна потерпілого ОСОБА_11 вчинив дійсно він. Обвинувачений з 20 травня 2021 року по теперішній час тримається під вартою, а відтак вчиняти злочини за обвинувальним актом після вказаної дати фізично не міг.

Відтак колегія суддів, на підставі дослідженого витягу з ЄРДР встановила, що крадіжку майна у потерпілого ОСОБА_11 , зважаючи на визнавальні покази обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачений вчинив в 20-х числах жовтня 2020 року, а не 20.10.2021 року, як про це помилково зазначено у вироку.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги прокурора та зазначити дійсну дату вчиненого кримінального правопорушення, оскільки цим не буде погіршено становище обвинуваченого і при цьому буде усунуто істотне протиріччя у вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є слушними.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Проте, на переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, суд належним чином не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжких, відбував покарання в місцях позбавлення волі. У даній справі обвинуваченим вчинено 10 епізодів злочинної діяльності. При цьому один із епізодів злочину обвинуваченим вчинено через 2 місяці 9 днів від дня його останнього звільнення з місць позбавлення волі та ще й в період умовно-дострокового звільнення.

Така стала поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та очевидне небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується негативно, жодних заходів, направлених на відшкодування завданої потерпілим шкоди, не вживав.

Також не зважив суд належним чином і на наявність у справі двох обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю (за епізодом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_8 ).

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.01.2016 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі. 02.12.2019 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 16 днів.

Таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 11.02.2020 року, тобто після ухвалення вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року, але до повного відбуття покарання.

За таких обставин суд першої інстанції мав призначити обвинуваченому покарання як на підставі ч.4 ст.70 КК з урахуванням вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.07.2021 року, так і на підставі ст.71 КК частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року.

Між тим, колегія суддів не погоджується із запропонованим прокурором порядком призначення покарання та визначення його остаточного розміру у виді 3 років позбавлення волі. Адже обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим, надав суду правдиву розповідь про усі відомі йому обставини вчинених кримінальних правопорушень та сприяв їх розкриттю. У зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

За наведених обставин вирок суду в частині призначеного покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Що стосується заперечень обвинуваченого ОСОБА_7 про подання прокурором апеляційної скарги з пропуском строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів визнає їх неспроможними. Адже вирок суду було ухвалено 24.09.2021 року, а апеляційна скарга подана прокурором 22.10.2021 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті, тобто у визначений законом строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі за епізодом викрадення майна ОСОБА_11 змінити, а в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати.

Вважати, що таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 вчинено ОСОБА_7 в двадцятих числах жовтня 2020 року.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.07.2021 року призначити покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2014 року призначити остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даного вироку.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4