справа № 208/4578/22
№ провадження 1-кс/208/1268/22
УХВАЛА
Іменем України

21 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 до суду із клопотанням про арешт майна.

У своєму клопотанні просить суд накласти арешт на предмет, схожий на запал гранати із маркуванням 62 66 386 УЗРГМ, предмет, схожий на корпус гранати із маркуванням 107 69 79 Т, мобільні телефони «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 , вилучені 17.09.2022 в ході обшуку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позбавити власника майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовільнити з підстав викладених в клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, просив задовільнити.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, вважала його необґрунтованим.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, прокурора, захисника, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання Управлінням отримано інформацію щодо протиправної діяльності групи осіб, яка спеціалізується на незаконному переміщені з території активних бойових дій та подальшого незаконного зберігання на території Дніпропетровської області засобів ураження, військового озброєння та боєприпасів. 16.09.2022 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №0000735 за ч.1 ст.263 КК України. Органом досудового розслідування було отримано інформацію, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 . Також було отримано інформацію, що за місцем мешкання останній може зберігати зброю, боєприпаси, вибухові пристрої та речовини.

Враховуючи вищевикладене, у органа досудового розслідування виникли реальні підстави вважати, що ОСОБА_8 причетний до вчинення вказаного кримінального правопорушення. На підставі викладеного у органа досудового розслідування виникли підстави для проведення обшуку у вказаному приміщенні. Однак у зв`язку із наявною інформацією щодо того, що за вказаною адресою можуть зберігатись зброя, боєприпаси, вибухові пристрої та речовини, то орган досудового розслідування дійшов висновку що зволікання може призвести до загибелі чи травмуванню людей.

На підставі вищевикладеного, з метою врятування життя людей, на підставі ч.3 ст.233 КПК України 17.09.2022 старшим слідчим СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_6 , проведено обшук домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку вказаного будинку виявлено та вилучено наступне: предмет, схожий на запал гранати із маркуванням 62 66 386 УЗРГМ, опечатаний до спец. пакету SUD3083148; предмет, схожий на корпус гранати із маркуванням 107 69 79 Т, опечатаний до спец. пакету SUD3083147; мобільні телефони «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 , які було опечатано до спец. пакету SUD3083149.

Постановою слідчого від 17.09.2022 р. вказані речі було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000735 від 16.09.2022 за ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

На вимогу володільця особа, яка здійснює тимчасове вилучення комп`ютерних систем або їх частин, залишає йому копії інформації з таких комп`ютерних систем або їх частин (за наявності технічної можливості здійснення копіювання) з використанням матеріальних носіїв володільця комп`ютерних систем або їх частин. Копії інформації з комп`ютерних систем або їх частин, які вилучаються, виготовляються з використанням технічних засобів, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів володільця із залученням спеціаліста.

Дія абзацу п`ятого цієї частини не поширюється на випадки, якщо обіг інформації заборонено законом. Дія абзацу п`ятого цієї частини поширюється на інформацію з обмеженим доступом у частині, що не суперечить встановленому законодавством порядку обігу та захисту такої інформації.

Слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання щодо накладення арешту на мобільні телефони «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 , слід відмовити, оскільки слідчим не доведено, що зазначене майно може містити дані про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.110, 131, 132, 168, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на предмет, схожий на запал гранати із маркуванням 62 66 386 УЗРГМ, предмет, схожий на корпус гранати із маркуванням 107 69 79 Т, вилучені 17.09.2022 в ході обшуку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000735 від 16.09.2022 за ч.1 ст.263 КК України.

Позбавити власника майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В іншій частині клопотання, відмовити.

Мобільні телефони «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , «NOMI» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 вилучені під час обшуку 17.09.2022 р. за адресою: АДРЕСА_1 , повернути власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1