Справа № 727/5881/22
Провадження № 1-кп/727/329/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000155 від 18.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с.Верчани Стрийського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України;

сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3

В с т а н о в и в:

11.12.2013 ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/200, уклав з командиром військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби строком на 5 років.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2013 № 277 молодший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.12.2013 № 40-ПМ на посаду начальника радіостанції старшого радіотелеграфіста вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 , а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2013 № 41-ПМ ОСОБА_3 присвоєно військове звання «сержант».

11.07.2016 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 26-РС сержант військової служби за контрактом ОСОБА_3 призначений на посаду начальника радіостанції вузла зв`язку військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Статтями 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, передбачено, що ОСОБА_3 будучи начальником радіостанції вузла зв`язку військової частини НОМЕР_3 , тобто як начальник відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреного підрозділу; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. Начальник відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

17.03.2014 виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14.04.2014 виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Начальник радіостанції вузла зв`язку військової частини НОМЕР_3 сержант військової служби за контрактом ОСОБА_3 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 37, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, 09.03.2017 достовірно знаючи про необхідність прибуття на службу при переведенні у військову частину польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ), 10.03.2017 близько 08.00 год. вибув з військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , до військової частини польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , однак при переведенні у вказану військову частину на службу не з`явився та виїхав до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України, - дезертирство, тобто неприбуття до місця несення служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, підтвердив всі обставини, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснив, що на даний час приїхав з зони бойових дій, просив суворо не карати.

Показання ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_3 погодився на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його, як особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.3 ст.408 КК України кваліфіковані правильно, оскільки обвинувачений вчинив дезертирство, тобто неприбуття до місця несення служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним за вказаною статтею КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він є особою раніше не судимою, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, враховуючи молодий вік обвинуваченого, те, що він є особою раніше не судимою, є учасником бойових дій в АТО, що підтверджується відповідними наявними в матеріалах справи доказами, обвинувачений визнав вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст. 408 КК України.

Крім цього, враховуючи вищевказані обставини, суд також вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст.ст.75, 76 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Разом з тим, враховуючи зазначене, той факт, що обвинувачений є учасником АТО, а також те, що після початку війни в Україні, обвинувачений проходить службу, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 54 КК України та позбавлення його військового звання. В той же час, санкцією ч.3 ст. 408 КК України, така міра покарання не передбачена.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 України і призначити йому покарання за даною статтею КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_3 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: буде періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації, не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1