ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/1144/21 Номер провадження 11-кп/814/709/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001142, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Липецьк Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нових злочинів та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про зняття арешту, накладеного у кримінальному провадженні, долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 18.11.2020 близько 10-00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі зі сторони м. Ізюм в напрямку перехрещення автодоріг напрямку Мерефа - Лозова та Ізюм - Сахновщина, діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно з якого: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та дорожніх знаків 2.1 «Дати дорогу» та 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» Розділу 33 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі праворуч від нього, та здійснив проїзд перехрещення доріг без зупинки, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки ВАЗ 21093 ОСОБА_9 отримав легке тілесне ушкодження, його пасажири: ОСОБА_10 - легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 - середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а саме закриті компресійні неускладнені переломи 6, 7 та 8 грудних хребців, ОСОБА_12 - тяжке тілесне ушкодження, а саме множинні переломи ребер, що викликали розвиток загрозливого для життя явища - гемопневматораксу.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком два роки та звільнити від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

Вказує на пом`якшуючі обставини справи, а саме, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду. Також, просить врахувати, що потерпілі просили суд призначити йому покарання без застосування реального позбавлення волі та просили суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами. Також, прокурор просив не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами

Крім того посилається, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано дані про особу обвинуваченого. Так, судом першої інстанції правильно було встановлено, що він є раніше не судимим, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, однак неправильно встановлено, що він є непрацюючим. Вказує, що є членом Фермерського господарства «Бахус», тобто особою, яка займається суспільно-корисною працею у сфері сільського господарства. Його робота пов`язана з необхідністю постійно переміщатися, оскільки він наділений правом підпису відповідно до нотаріальної Довіреності.

На думку обвинуваченого місцевим судом не надано належного обґрунтування необхідності застосування додаткового покарання. Вказує, що він вчинив злочин, який не відноситься до умисних злочинів, а був вчинений з необережності, без наявності умислу. Крім того, неможливість керування транспортним засобом призведе до втрати водієм відповідних навичок, що лише негативним чином може відобразитися у майбутньому та призвести до небажаних наслідків у вигляді ризику нових ДТП, що не може сприяти меті покарання.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подану в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін. Потерпілі та їхній представник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного перегляду вироку суду, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, та учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, через безпідставне застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілим, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Судом першої інстанції враховано висновок досудової доповіді органу пробації про низький ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства щодо ОСОБА_7 , а також думку потерпілих, які просили не застосовувати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі. При цьому суд не віднайшов підстав для застосування положень ст. 69 КК України, однак, врахувавши конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, дійшов правильного висновку про виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та обґрунтовано застосував положення ст. 75 КК України на три роки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність призначення додаткового покарання ОСОБА_7 , а також із терміном встановленого судом іспитового строку, оскільки обвинувачений грубо порушив ПДР та від його кримінально протиправних дій постраждало чотири особи, одній із них спричинено тяжкі тілесні ушкодження, ще одній ушкодження середнього ступеня тяжкості. Обвинувачений не надає доказів того, що на день ухвалення вироку суду (30.03.2021) він був працевлаштований та вид його діяльності був пов`язаний з керуванням транспортним засобом. Із наданих до суду апеляційної інстанції додаткових матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 був призначений керівником ФГ «Бахус» 23.05.2022 . За характером своєї посади він не позбавлений можливості найняти на роботу водія на час відбування додаткового покарання. Що стосується долучених обвинуваченим до матеріалів кримінального провадження медичних та консультативних висновків про стан здоров`я його дружини ОСОБА_13 , то колегія суддів звертає увагу на те, що наявна в них інформація не свідчить про наявність тяжкого захворювання. Більш того, вказані медичні документи не можна вважати актуальними, оскільки вони датовані лютим місяцем 2022 року та не відображають об`єктивність на день ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції. Слід зазначити, що із технічного запису судового засідання не вбачається, що потерпілі просили суд не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання, а отже вказане твердження є надуманим.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи сторони захисту про необхідність врахування вказаних документів з тим, щоб скасувати вирок суду в частині призначення додаткового покарання та зменшити іспитовий термін.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4