Справа № 664/2148/21
1-і/214/65/22
У Х В А Л А
Іменем України
21 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі ( в режимі відеоконференції) клопотання прокурора Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Цюрупинського районного суду Херсонської області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000205 від 28.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» , затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

Розгляд зазначеного вище кримінального провадження на даний час Цюрупинським районним судом Херсонської області, а також Херсонським апеляційним судом не можливий у зв`язку із тимчасовою окупацією Херсонської області Російською Федерацією та веденням на її території боїв.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховного суду від 06.03.2022 №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Цюрупинським районним судом Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінену територіальну підсудність справ на Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

На підставі чого, 18 березня 2022 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу не відпали. Вказала на те, що обвинувачений не одружений, не має міцних соціальних зв"язків, не працював, не має постійного місця проживання, перебував у розшуку, може впливати на потерпілого та свідків. Справа перебуває на розгляді суду з 23.07.21, тривалий розгляд справи пов"язаний з хворобою обвинуваченого та занятістю суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, зокрема у вигляді особистого зобов`язання . Вказав на те, що має постійне місце реєстрації, позитивно характеризується, перебував на обліку як безробітний, однак ще й працював на сільхозроботах, де скоїв правопорушення, однак не бажав наносити удар потерпілому, просить врахувати, що поранення потерпілий отримав в праву частину тулубу по дотичній. Потерпілому шкоду відшкодовано, лікування оплачено, претензій він не мав, про що написав листа до суду. Він одружений, має родину, його ати потребує оперативного лікування, їй більше нікому допомогти, батько помер. Він не переховувався, знаходився за місцем проживання, де через день після правопорушення до нього прийшли працівники поліції. Він дійсно раніше судимий, однак покарання відбув повністю, одразу почав шукати роботу, турбувався про родину.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просила суд клопотання задовольнити, у клопотанні прокурора відмовити.

Обговоривши з учасниками судового провадження подані клопотання суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжких злочинів, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання останнього під вартою, при цьому враховуються інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання його під вартою, які на теперішній час зменшилися.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній має постійне місце реєстрації та місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується виключно з позитивної сторони, з часу звільнення з місць позбавлення волі, з лютого 2021 року вживав заходи для працевлаштування, перебуав на обліку як безробітний. Окрім цього має хвору матір, яка потребує постійного нагляду, що підтверджено відповідно до довідкою Комунального некомерційного підприємства «Березнегуватський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 15.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначених у судовому засіданні, буде недостатнім.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 наведено достатньо підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки прокурором чітко не зазначено та не доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання останнього під вартою.

Суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст.62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт, суд, окрім обставин, зазначених обвинуваченим, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також час перебування обвинуваченого під вартою, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, та вважає необхідним покласти на останнього обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

На час розгляду судом питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутні, також останній має постійне місце реєстрації та проживання, існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, а ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшились, тому приходить до висновку щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на два місяці, тобто до 21 травня 2022 року.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: - заборонити ОСОБА_4 в період з 20:00 до 06:00 годин залишати своє фактичне місце мешкання: АДРЕСА_1 ; - повідомляти про зміну місця мешкання; - за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Березнегуватському РВ Національної поліції України в Миколаївській області , який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 23 березня 2022 року 11-15 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1