ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року

м. Київ
Справа № 161/12153/20
Провадження № 51 1094 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
та в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000007 від 16 січня 2020 року, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 190 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 січня 2022 року щодо нього.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вказано рахувати з дня приведення вироку до виконання.
На підставі ст. 96-1 КК України конфісковано у власність держави грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які були одержані в результаті вчинення вказаного злочину та передані на зберігання у АТ КБ «ПриватБанк».
Прийнято рішення щодо речових доказів у справі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 19 285 гривень 92 копійки.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.02.2020 по 08.02.2020 включно, а також 28.04.2020 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
На початку січня 2020 року ОСОБА_7 у ході розмови з ОСОБА_9 стало відомо, що товариш останнього ОСОБА_10 планує працевлаштуватися до Управління Служби безпеки України у Волинській області. Під час вказаної розмови у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 в розмірі 5 000 доларів США. Тоді ж ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного отримання грошових коштів від ОСОБА_10 , повідомив неправдиві відомості ОСОБА_9 , розповівши останньому про те, що він може посприяти йому в працевлаштуванні в Управління Служби безпеки України у Волинській області.
З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 та з метою створення в останнього і ОСОБА_9 впевненості у реальній можливості вирішити питання щодо працевлаштування ОСОБА_10 в Управління Служби безпеки України у Волинській області, ОСОБА_7 ввів ОСОБА_9 в оману, повідомивши останньому, що він ( ОСОБА_7 ) є співробітником Служби безпеки України та в нього наявні зв`язки у СБУ.
04 лютого 2020 року о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний план, зателефонував до ОСОБА_10 з невідомого абонентського номеру та запропонував зустрітися о 19 годині поблизу банку «ПУМБ», який знаходиться на проспекті Волі, 41, в місті Луцьк.
Під час цієї зустрічі ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом, маючи на меті викликати у ОСОБА_10 упевненість про передачу йому грошових коштів, повідомив ОСОБА_10 неправдиві відомості, вказавши, що він є діючим працівником СБУ, що не відповідало фактичній дійсності, і повідомив завідомо неправдиві відомості про те, що він вже нібито спілкувався та передав грошові кошти в сумі 5 000 доларів США за вплив на прийняття уповноваженими особами рішення щодо його подальшого працевлаштування в УСБУ у Волинській області і повідомив, що вказані кошти ОСОБА_10 повинен йому повернути, а також надати свою автобіографію. Однак, враховуючи, що на момент зустрічі ОСОБА_10 не мав при собі вказаної ОСОБА_7 суми грошових коштів, зустріч для передачі грошових коштів була обумовлена на 06 лютого 2020 року.
06 лютого 2020 року о 15 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи у внутрішньому подвір`ї між багатоквартирними будинками поблизу локомотивного депо по вул. Даньшина у м. Луцьк, зустрівся з ОСОБА_10 , який будучи введеним в оману ОСОБА_7 та переконаним у необхідності передачі коштів, передав останньому 5 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06 лютого 2020 року становило 123 980 грн., за працевлаштування ОСОБА_10 в УСБУ у Волинській області. Таким чином, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в сумі 5 000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.02.2020 становило 123 980 грн.), які не мав наміру передавати будь-яким особам, а відповідно до свого злочинного умислу шляхом обману привласнив їх для особистого збагачення та поліпшення свого матеріального становища, чим спричинив майнову шкоду потерпілому на вищевказану суму, яка є значною.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала та короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалу щодо нього і закрити кримінальне провадження щодо нього, або призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції. Вважає вирок та ухвалу щодо себе незаконними, необґрунтованими та невмотивованими і такими, що винесені з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, а також такими, що не відповідають принципам верховенства права. Обґрунтовує касаційну скаргу тим, що докази, якими сторона обвинувачення доводила подію кримінального правопорушення є недостатніми, неналежними та недопустимими, а матеріали кримінального провадження є сфабрикованими. Крім того, засуджений вважає, що призначене йому покарання за ст. 190 ч. 2 КК України є явно несправедливим і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 вказує на безпідставність її доводів та просить залишити її без задоволення.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого від інших учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений в судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник в судовому засіданні вважала касаційну скаргу засудженого обґрунтованою та просила її задовольнити.
Прокурори в судовому засіданні вважали касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 190 ч. 2 КК України, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими і оціненими доказами.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції у вироку обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні вказав на обставини, за яких познайомився із ОСОБА_7 через ОСОБА_9 , та підтвердив факт заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами шляхом обману у розмірі 5 000 доларів США за працевлаштування.
Свідок ОСОБА_9 підтвердив показання потерпілого ОСОБА_10 та показав, що ОСОБА_7 є його двоюрідним братом, а потерпілий ОСОБА_10 давнім знайомим. Свідок підтвердив розмову з потерпілим ОСОБА_10 про бажання працевлаштуватись, на що він зателефонував ОСОБА_7 , так як останній розповідав про свою роботу в СБУ м. Київ. ОСОБА_7 повідомив, що потрібно відправити характеристику йому на месенджер, а також зустрітися. ОСОБА_9 надав ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мобільні номера один одного, щоб вони самі спілкувалися. Орієнтовно в січні 2020 року йому зателефонував потерпілий ОСОБА_10 та повідомив, що ОСОБА_7 вимагає близько 5 000 доларів США. Обговоривши таку ситуацію, вони разом з ОСОБА_10 пішли писати заяву в правоохоронні органи.
При цьому суд надав вказаним показанням свою оцінку і зазначив у вироку, що певні неточності в показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 щодо детального змісту розмов та часу зустрічей, не свідчать про їх неправдивість, такі показання є належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України. Їх показання дали змогу суду відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення і у суду не виникло обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім того, суд дав власну оцінку та послався у вироку на матеріали кримінального провадження, які в сукупності з іншими доказами підтверджують вину ОСОБА_7 у заволодінні грошовими коштами потерпілого шляхом обману, а саме: протоколи від 17.02.2020 року за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_10 та аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_7 ; протоколи від 27.03.2020 року за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; постанову про проведення контролю за вчиненням злочину від 05.02.2020 року; протокол від 17.02.2020 року за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії контроль за вчиненням злочину; протокол огляду місця події від 06.02.2020 року; протокол особистого обшуку після затримання від 06.02.2020 року; протокол освідування особи ОСОБА_7 ; протокол огляду від 03.03.2020 року мобільного терміналу «Xiaomi Redmi» з додатками; висновок криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 734 від 11.03.2020 року; висновок судової технічної експертизи друкарських форм №785 від 05.03.2020 року; висновок криміналістичної експертизи відео-звукозапису №4918-4921 від 28.09.2020 року.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, винесеної 05.02.2020 прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_11 , з дотриманням вимог ст.ст. 104-106, 271 КПК України, потерпілому ОСОБА_10 були вручені оброблені препаратом «Промінь» грошові кошти в сумі 5000 доларів США.
Протоколом від 17 лютого 2020 року за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії контроль за вчиненням злочину, підтверджено той факт, що 06 лютого 2020 року ОСОБА_7 показав потерпілому сумку чорного кольору, в яку необхідно покласти грошові кошти, що потерпілий і зробив, останні обговорили умови працевлаштування ОСОБА_10 та розійшлися. Вказані обставини знайшли підтвердження в судовому засіданні місцевого суду оглянутим відеозаписом цих подій.
Суд першої інстанції встановив, що протоколи за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій складені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 252 КПК України, а тому посилання сторони захисту про те, що такі протоколи складені з порушенням вимог кримінального процесуального закону, визнані судом необґрунтованими.
Дав свою оцінку суд і огляду місця події, проведеному 06 лютого 2020 року по вулиці Даньшина в м. Луцьк, де ОСОБА_7 повідомив, що отримав від ОСОБА_12 документи, грошових коштів не отримував. Однак під час візуального спостереження в чорній сумці ОСОБА_7 були виявлені грошові кошти в іноземній валюті. Зауваження ОСОБА_7 та захисника до протоколу визнані судом необґрунтованими, оскільки такий огляд був проведений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, що і встановлено в судовому засіданні під час перегляду відеозапису вказаної слідчої дії.
Під час особистого обшуку після затримання, який був проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 207, 208 КПК України, в чорній сумці ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 50 купюр номіналом 100 доларів США, які раніше були вручені потерпілому ОСОБА_10 , також було виявлені та вилучено автобіографію Фіщука, мобільний телефон «Xiaomi Redmi», інші речі і документи. Вказані грошові кошти та речі визнані речовими доказами з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та визнані судом належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України. Невідповідність вилучених купюр тим, що були надані ОСОБА_10 судом встановлено не було.
Не встановив суд першої інстанції і будь-яких порушень при проведенні освідування особи ОСОБА_7 , яке він погодився пройти добровільно та яке було проведено на підставі постанови процесуального керівника прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_11 про освідування особи від 06.02.2020, внаслідок якого були отримані змиви з рук затриманого, які поміщені в спец-пакет.
З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів подій не було встановлено таких порушень, які дали можливість суду визнати досліджені докази недопустимими, зокрема не було і встановлено порушення права ОСОБА_7 на захист. Аналізуючи інформацію на досліджених цифрових носіях та її зміст, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність провокативних дій зі сторони органу досудового розслідування до вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.
Не встановив суд порушень вимог закону при складанні висновків судових експертиз, які покладено в обґрунтування вироку суду щодо ОСОБА_7 , вони визнані судом науково-обґрунтованими, мотивованими і такими, що підтверджують обставини висунутого обвинувачення ОСОБА_7 .
Перевірив місцевий суд та дав належну оцінку початку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню та наявність підстав для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, не встановивши порушень вимог процесуального закону з огляду на таке.
16 січня 2020 року після надходження заяви ОСОБА_10 щодо вимагання у нього ОСОБА_7 грошових коштів за працевлаштування, а також заяви ОСОБА_9 , відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 368 ч. 3 КК України. У витязі з реєстру досудових розслідувань від 16 січня 2020 року вказано наступний короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «представник правоохоронного органу А вимагає від громадянина Б неправомірну вигоду за сприяння у працевлаштуванні» (т. 1 а.п. 97). Згідно відповіді начальника УСБУ у Волинській області ОСОБА_13 від 06 лютого 2020 року було встановлено, що ОСОБА_7 в списках особового складу не значиться, у зв`язку з чим 07 лютого 2020 року була винесена постанова про перекваліфікацію дій з ст. 368 ч. 3 КК України на ст. 369-2 ч. 2 КК України та повідомлено про підозру ОСОБА_7 . Станом на 16 січня 2020 року в органу досудового розслідування були підстави для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 368 ч. 3 КК України, відповідно і були підстави для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених ст. 246 ч. 2 КПК України, а тому результати проведених по справі НСРД визнані допустимими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Не встановлено судом першої інстанції і порушень вимог ст. 253 КПК України щодо дотримання прав ОСОБА_7 як особи, конституційні права якої були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, оскільки ОСОБА_10 не може бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні відповідно до ст. 55 ч. 1 КПК України, так як йому не завдано будь-якої шкоди, а грошові кошти, які опинилися у нього в сумочці були вручені ОСОБА_10 відповідно до Протоколу огляду та вручення грошових коштів від 06.02.2020 року і призначені для провокації злочину, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Складовою підстави кримінальної відповідальності за шахрайство є усвідомлення суб`єктом злочину того факту, що предмет злочину є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявного права на нього. Кримінальна відповідальність за шахрайство пов`язана зі встановленням усвідомлення винним факту заволодіння чужим майном з метою його безоплатного, безповоротного обернення на свою користь (чи третіх осіб) за відсутності законних підстав, збільшення внаслідок цього власних або третьої особи майнових фондів.
Усвідомлення винуватою особою, кому саме належить чуже майно та на яких підставах, чи заволодіває він майном, використавши оману власника цього майна, чи оману іншої особи, у володінні якої воно перебуває, не є вирішальним для встановлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України та, враховуючи розмір заподіяної шкоди, частиною 2 цієї статті.
Тому обставина того, що грошові кошти, якими заволодів ОСОБА_7 в розмірі 5 000 доларів США в дійсності не належали потерпілому ОСОБА_10 , не впливала на встановлення судом першої інстанції наявності у діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_10 визнаний на підставі постанови слідчого ОСОБА_14 від 08 липня 2020 року (т. 2 а.п. 210).
Необґрунтованими також є доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що він не отримав можливості розпоряджатися грошовими коштами, оскільки його одразу було затримано працівниками правоохоронних органів. Обставина того, що ОСОБА_7 одразу був затриманий працівниками правоохоронних органів судами не встановлювалася і згідно вироку суду ОСОБА_7 після отримання грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США, привласнив їх для особистого збагачення та поліпшення свого матеріального становища.

Не знайшли підтвердження під час касаційного розгляду доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що його не ознайомлювали та не повідомляли про зміну правової кваліфікації його дій з ст. 368 ч. 3 КК України на ст. 369-2 ч. 2 КК України, оскільки така зміна відбулася на підставі постанови процесуального керівника прокурора ОСОБА_11 від 07 лютого 2020 року і того ж дня ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 ч. 2 КК України, про що наявний його підпис (т. 1 а.п. 145-149). Після чого постановою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 від 27 травня 2020 року було об`єднано матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000156 від 07.02.2020 за ст. 190 ч. 2 КК України та № 0000007 від 17.01.2020 за ст. 369-2 ч. 2 КК України. 08 липня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ст. 27 ч. 4, ст. 15 ч. 2, ст. 369 ч. 1, ст. 190 ч. 2 КК України, проте він відмовився від підпису вказаного повідомлення, що належним чином зафіксовано. (т. 2 а.п. 194-200).
Отже доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що таким чином було порушено його право на захист та ключове право вчасно реагувати на підозри і звинувачення для недопущення незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, є безпідставними.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за 190 ч. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у вироку зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
При призначені покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність негативної характеристики, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 судом встановлено не було
При цьому суд критично оцінив досудову доповідь органів пробації, оскільки скласти повну соціально-психологічну характеристику щодо ОСОБА_7 не вдалося через неявку останнього до органів пробації.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, який наполягав на суворому реальному покаранні, дані про особу ОСОБА_7 , який ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошувався в розшук, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ст. 50 КК України, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 за ст. 190 ч. 2 КК України покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, мотивувавши таке рішення.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам його касаційної скарги, про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зокрема, апеляційний суд визнаючи безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та неправильності кваліфікації його дій, проаналізував досліджені судом першої інстанції докази у кримінальному провадженні, в тому числі показання потерпілого та свідка у кримінальному провадженні, а також наявним в матеріалах кримінального провадження іншим доказам, погодившись із висновками суду першої інстанції щодо правильності вироку суду, оскільки сукупність зібраних доказів підтверджує вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що дії правоохоронних органів під час підготовки та проведені заходів з контролю за вчиненням злочину не суперечили вимогам ст. 271 КПК України і практиці Європейського суду з прав людини. Доводи захисту щодо штучного обтяження кваліфікації при внесенні відомостей в ЄРДР визнані апеляційним судом необґрунтованими, оскільки із заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачалося повідомлення про вимагання неправомірної вигоди ОСОБА_7 , що давало достатні підстави для оцінки діяння за кваліфікуючою ознакою вимагання відповідно до диспозиції ст. 368 ч. 3 КК України, а подальша зміна обвинувачення в сторону пом`якшення не суперечила процесуальному закону.

Апеляційний суд вирішив заявлене ОСОБА_7 клопотання про повторне дослідження обставин справи, відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України відмовив у його задоволенні та зазначив мотиви прийнятого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
За таких обставин, суд вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_7 із закриттям кримінального провадження або призначенням нового розгляду в суді першої або апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3