Справа № 202/5005/22
Провадження № 1-кс/202/4151/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2022 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000112 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000112 від 26.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України.
Прокурор зазначає, що в провадженні СВ ВП№2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000112 від 26.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 здійснено реєстраційну дію на підставі підроблених документів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме, квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_5 .
Встановлено, що з метою незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлені досудовим розслідуванням особи використовуючи підроблений договір дарування квартири від 26.07.1995 року (нотаріальний бланк б/н), зареєстрований в реєстрі за
№3-568, котрий начебто посвідчений державним нотаріусом першої Дніпропетровською державної нотаріальною конторою ОСОБА_6 , та звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , який 27.10.2020 року зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна (квартиру) на фізичну особу ОСОБА_5 , внаслідок чого остання стала власником об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданого нотаріусу договору дарування квартири від 26.07.1995 року (нотаріальний бланк б/н), зареєстрованого в реєстрі за № 3-568, дарувальник в особі ОСОБА_7 подарувала квартиру розташовану за вищевказаною адресою ОСОБА_5 .
Також підставою реєстрації права власності поміж іншого стала довідка, начебто видана КП «ДМБТІ» ДМР від 27.10.2020 року № 12655 на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до котрої право власності на об`єкт нерухомості (квартиру), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (наразі АДРЕСА_1 ), станом на 31.12.2012 року належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 26.07.1995 року, посвідченого Першою Дніпропетровською державною конторою № 3-568, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР за реєстровим № 268-95 та занесено в реєстрову книгу за № 87.
З метою перевірки вказано факту прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра скеровано запити до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області та до КП «ДМБТІ» ДМР.
Згідно відповіді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області встановлено наступне: згідно Реєстру № 3 для реєстрації нотаріальних дій Першої Дніпропетровської нотаріальної контори за 1995 рік встановлено, що 26.07.1995 року будь-які нотаріальні дії не вчинялись; реєстровий № 3-568 використано державним нотаріусом 31.01.1995 року для реєстрації іншої нотаріальної дії від інших осіб;в справах Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори «договори відчуження квартир» том 15 за 1995 рік, за період з 15 липня по 26 липня 1995 року зазначений договір не значиться.
Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 07.09.2022 року наданої в рамках досудового розслідування встановлено, що право власності на об`єкт нерухомості (квартиру), розташований за адресою: АДРЕСА_1 (наразі АДРЕСА_1 ), станом на 31.12.2012 року зареєстровано за ОСОБА_8 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документа), на підставі довідки ЖБК № 71 «Комета» від 12.12.1992 року, про що 29.12.1992 року видано реєстраційне посвідчення. Інформаційна довідка від 27.10.2020 року за № 12655 на ім`я ОСОБА_5 на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (наразі АДРЕСА_1 ), не надавалась, що вказує на надання державному реєстратору підроблених документів з метою незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.
Постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_9 від 19.09.2022 року об`єкт нерухомості (квартиру), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному проваджені №0000112 від 26.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України.
Таким чином, у зазначеному кримінальному провадженні щодо незаконних дій ОСОБА_5 , яка у змові з невстановленими наразі особами, здійснила незаконні дії, пов`язані із кваліфікованою співучастю таких осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, наявна необхідність в арешті майна, котре визнано речовим доказом у провадженні, є об`єктом злочинного посягання у кримінальному правопорушенні та існує у цьому конкретному випадку сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, з метою запобігання його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, тому майно підлягає арешту з підстав збереження речових доказів.
На підставі викладеного, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, прокурор просив накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони користування, розпорядження, володіння вказаним майном, шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь які дії зі зміни, переходу, уступки права власності, а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь яких даних, крім арешту, на нерухоме майно.
Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву, в котрій клопотання підтримав та просив розглянути його без його участі.
Власника майна про розгляд клопотання повідомлено не було задля забезпечення арешту майна згідно ч.2 ст. 172 КПК України .
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ ВП№2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000112 від 26.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України.
Постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_9 від 19.09.2022 року об`єкт нерухомості (квартиру), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному проваджені №0000112 від 26.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України.
За статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, яке згідно ч.4 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_9 від 19.09.2022 року об`єкт нерухомості (квартиру), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному проваджені №0000112 від 26.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК, ч.3 ст.362 КК України, приходжу до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки вказана квартира була об`єктом посягання у кримінальному правопорушенні. Крім того, визнання вказаного майна речовим доказом відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тому відповідно до п. 1 ч. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту з метою забезпечення речового доказу та запобігання можливості їх пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання не здійснювалося, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000112 від 26.07.2022 року задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони користування, розпорядження, володіння вказаним майном, шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь які дії зі зміни, переходу, уступки права власності, а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь яких даних, крім арешту, на нерухоме майно.
Виконання ухвали про арешт майна доручити прокурору Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1