ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1466/22 Справа № 932/4471/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
власниці майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу власниці майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року про арешт майна,-
В С Т А Н О В И Л А :
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.08.2022 року задоволено клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 та в рамках кримінального провадження №0001422 від 12.08.2022 накладено арешт на автомобіль марки Jaguar, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування.

В апеляційній скарзі власниця майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування посилаючись на положення ч.5 ст.171 КПК України (далі - КПК) вказує, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано до слідчого судді з порушенням строків визначених у цій статті, оскільки автомобіль марки Jaguar, реєстраційний номер НОМЕР_1 було вилучено 12.08.2022 року та розміщено на майданчику тимчасового тримання транспорту за адресою: вул. Курсантська, 22, м. Дніпро, а тому з клопотанням слідчий повинен був звернутися не пізніше 13 серпня 2022 року. Проте доказів того, що дане клопотання було подане протягом встановленого строку немає та слідчий суддя, в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК не повернув вказане клопотання прокурору для усунення недоліків. Водночас, її як власника майна не повідомили та не надали належних документів на підставі яких відбулося вилучення та поміщення авто на майданчик тимчасового тримання.
Крім того, вказує, що слідчий суддя в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК клопотання про арешт майна розглянув з порушенням строків, визначених даною статтею.
Також зазначає, що в порушення вимог ч.2 ст.170, ст.98 КПК, ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретні відомості, сліди містяться на її авто, а відтак не наведено доказів того, що вказане майно має ознаки речових доказів. Разом з тим звертає увагу, що у клопотанні слідчого зазначено, що тілесні ушкодження внаслідок ДТП отримав тільки водій автомобіля марки Jaguar, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , який доводиться їй сином. Проте ніхто з інших учасників ДТП тілесних ушкоджень не отримав, були пошкоджені тільки транспортні засоби. Тобто на теперішній час, потенційний винуватець водій автомобіля Jaguar ОСОБА_10 одночасно є і єдиним потерпілим кому завдано тілесних ушкоджень. Таким чином, на переконання апелянта, у слідчого взагалі не було правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, так як винуватець і потерпілий поєднані в одній особі.
Між тим вказує, що на день розгляду справи жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, жодну особу не визнано потерпілою, розмір завданих кримінальним правопорушенням збитків належним чином не визначено та цивільний позов в межах кримінального правопорушення не пред`явлений.
Також у поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому не була присутня при розгляді клопотання в суді. Про накладення арешту на належний їй автомобіль їй стало відомо від свого сина, якому дану інформацію повідомив у телефонному режимі слідчий ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, вважає, що її позбавили можливості належним чином захищати свої права та аргументувати свою правову позицію.
Разом з цим зазначає, що слідчим в порушення вимог ч. 11 ст.170 КПК не доведено та не було надано слідчому судді жодних належних доказів на підтвердження існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що достатнім засобом для забезпечення збереження автомобілю як речового доказу була б передача його їй для зберігання під охоронну розписку, так як вона проживає у приватному будинку і на території подвір`я має можливість для збереження авто в незмінному вигляді.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення власниці майна ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні та просила скасувати ухвалу слідчого судді і відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :
- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.167 та ч.2 ст.168 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.
Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні тимчасово вилучене майно має значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, задля подальшого проведення з ним відповідних слідчих дій для доведення чи спростування події злочину та вини особи, яка вчинила ДТП, з метою збереження речових доказів, є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.
З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001422 від 13.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України проте, що 12.08.2022 приблизно о 18.30 в Самарському районі міста Дніпра, водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем Jaguar, р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Червоногірській, з боку вул. Бехтерева в напрямку Самарського мосту. Під час руху, в районі будівлі №7-А по вул. Томській виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем FORD FUSION р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 та з автомобілем MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , які рухались в зустрічному напрямку. Далі автомобіль Jaguar, р.н. НОМЕР_1 , в некерованому стані продовжив рух, внаслідок чого відбулось перекидання останнього. Внаслідок ДТП водію автомобіля Jaguar, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження (а.с.2).
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.08.2022 року (а.с.8-12) під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: вул. Томська, 7-А, м. Дніпро було вилучено автомобіль Jaguar, р.н. НОМЕР_1 , який розміщено на МТТТ за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.
Вилучений транспортний засіб Jaguar, р.н. НОМЕР_1 , відповідно до постанови слідчого про залучення до кримінального провадження речових доказів від 15.08.2022 року (а.с.3) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001422 та залишено на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.
Згідно реєстраційної картки ТЗ (а.с.14) власником автомобілю Jaguar, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .
Із змісту клопотання слідчого про арешт майна від 15 серпня 2022 року (а.с.1) вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, оскільки він є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, а тому з метою його збереження, як речового доказу є необхідність у накладенні арешту на нього.
Під час апеляційного розгляду прокурором була надана копія постанов слідчого від 14.09.2022 про призначення в рамках даного кримінального провадження судової експертизи технічного стану автомобіля Jaguar, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому він є обєктом експертного дослідження.
Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України, оскільки в ньому не зазначено мети та обґрунтування накладання арешту на майно, недоведеності обставин на підтвердження існування обставин, визначених ч.1 ст.170 КПК, а також невідповідність тимчасово вилученого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам провадження.
Крім того апеляційний суд відхиляє доводи про те, що на момент подачі апеляційної скарги жодна особа у даному кримінальному провадженні не набула статусу підозрюваного та потерпілого, не визначено належним чином розмір завданих кримінальним правопорушенням збитків та не пред`явлено цивільний позов, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З наведеної норми вбачається, що закон не обмежує можливість накладення арешту виключно на майно особи, яка б мала певний статус в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, засуджений). Окрім того, на даний час органом досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії для визначення осіб причетних до скоєння кримінального правопорушення.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду також твердження апелянта щодо порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна, з огляду на таке.
Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на майно 15 серпня 2022 року та дане клопотання відповідно до штампу вхідної кореспонденції Бабушкінського районного суду м.Дніпропетроська (а.с.1) зареєстровано в суді того ж дня, а рішення слідчим суддею ухвалено 17 серпня 2022 року, тобто у межах визначених ч.6 ст.173 КПК строків розгляду клопотання про арешт майна.
Крім того, доводи апеляційної скарги щодо порушення слідчим процесуальних строків подання клопотання також є неспроможними, оскільки відповідно до ч.1 ст.173 КПК порушення слідчим строків подання клопотання не є підставою для відмови у його задоволенні.
Разом з цим, доводи апелянта про неповідомлення її про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, що, на думку апелянта, призвело до порушення її права на захист, також є неспроможними, оскільки згідно довідки про доставку SMS (а.с.19) 16.08.2022 о 12:09 годині на належний їй номер телефону було надіслано SMS-повідомлення про те, що розгляд клопотання про арешт майна відбудеться 17.08.2022 о 15:10 годині.
Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правових підстав, визначених п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК, для накладення арешту на майно, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та узгоджується з положеннями абз.2 ч.10 ст.170 КПК, за змістом якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
В контексті зазначеної норми закону апеляційний суд вважає, що слідчим належним чином у своєму клопотанні доведено необхідність арешту тимчасово вилученого майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, що обумовлюєйого арешт, а слідчим суддею встановлено необхідність такого арешту майна.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз.2 ч.1 ст.174 КПК, згідно до яких арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи власниці майна, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги власниці майна ОСОБА_7 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року про арешт тимчасово вилученого майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу власниці майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року про арешт тимчасово вилученого майна - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4