Провадження № 1-кс/761/9127/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000301 від 27.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п.11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно речові докази, які вилучені 16.08.2022 року під час особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме на: мобільний телефон марки «Redmi», мобільний телефон марки «Xiaomi», 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat», розкладний ніж, банківську карту «Приват Банк».

Мотивуючи клопотання слідчий вказує, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 27.01.2022 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що при невстановлених слідством обставинах, в невстановлений день та час, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, від невстановленої в ході досудового розслідування особи отримав пропозицію щодо вчинення умисного вбивства на замовлення мешканця міста Києва, та не будучи особисто знайомим із потерпілим, і не маючи жодних мотивів щодо його умисного вбивства, надав свою згоду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, здійснюючи дії спрямовані на підготовку до вчинення злочину, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, діючи на замовлення невстановленої слідством особи, при невстановлених слідством обставинах зібрав інформацію про потерпілого, зокрема щодо його місця проживання, місця роботи, марки та номерних знаків автомобіля, на якому пересувався останній, підшукав знаряддя вчинення злочину вогнепальну зброю, невстановлений досудовим розслідуванням пістолет та боєприпаси до нього.

В подальшому, ОСОБА_5 , з метою реалізації умислу на умисне вбивство ОСОБА_6 , 26.01.2022 року, близько 15 год. 00 хв., на автомобілі таксі служби « АДРЕСА_1 (овочева база) до місця роботи ОСОБА_6 , де провів візуальне обстеження місцевості, з ціллю підшукання найбільш зручного місця вчинення злочину.

Так, 27.01.2022 року, в денний час доби, ОСОБА_5 , на автомобілі таксі служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прослідував до вулиці Каховської, 63 (овочева база), де діючи відповідно до злочинного умислу, маючи при собі заздалегідь заготовлене знаряддя вчинення злочину вогнепальну зброю, невстановлений досудовим розслідуванням пістолет, діючи умисно, з метою вчинення умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 , проходячи по тротуару, який розташований паралельно проїжджої частини на перехресті вул. Каховської та Челябінської в м. Києві, близько 16 год. 50 хв., побачивши автомобіль марки «LEXUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , який повільно рухався по вулиці Каховській у м. Києві, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив не менше 5 прицільних пострілів з вогнепальної зброї невстановленого досудовим розслідуванням пістолету, в потерпілого ОСОБА_6 , який перебував за кермом, у результаті чого останній зупинив автомобіль.

Після цього, ОСОБА_5 , побачивши, що автомобіль під керуванням потерпілого ОСОБА_6 зупинився, вважаючи що ним досягнуто суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, тобто виконано усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину, спрямованого на вчинення умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 , до кінця, з місця вчинення злочину зник, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 вогнепальних поранень спричинено не було.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України, однак не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

16.08.2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

16.08.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому на замовлення особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України.

16.08.2022 року з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України, було здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_5 у присутності захисника, в ході якого вилучено: мобільний телефон марки «Redmi»; мобільний телефон марки «Xiaomi»; 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat»; розкладний ніж; банківська карта «Приват Банк».

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 16.08.2022 року зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відтак, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення або відчуження, слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому викладених та додатково зазначив, що у зв`язку з тим, що від військової частини № НОМЕР_2 надійшов лист про те, що автомобілем «Fiat» номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 на іноземній реєстрації, для виконання бойових завдань користуються військовослужбовці в/ч № НОМЕР_2 , ним було внесено зміни до постанови про визнання речовим доказом в частині визнання 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat» речовим доказом, та вказані комплекти ключів були повернуті військовій частині.

Крім того, слідчий в судовому засіданні також заявив клопотання про поновлення йому строку для подання клопотання, оскільки ОСОБА_5 був затриманий в м. Запоріжжі, а відтак з об`єктивних причин був пропущений строк передбачений КПК України для звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 , заперечували проти задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене у ОСОБА_5 під час затримання майно, оскільки вказане майно не є речовим доказом у розумінні вимог КПК України, а також на ньому не міститься слідів інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Розглядаючи клопотання слідчого щодо поновлення пропущеного строку для звернення до слідчого судді з клопотанням, слідчий суддя відзначає, що в силу положення ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Водночас у зв`язку з проведенням вказаної слідчої дії у м. Запоріжжі, тобто зі значною територіальною віддаленістю від м. Києва (від місця знаходження органу досудового розслідування), відсутністю технічної можливості підготувати клопотання про накладення арешту на вилучене майно та відповідно звернутися з ним до суду, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для поновлення слідчому строку для звернення з клопотанням про арешт майна, оскільки вказаний строку пропущений з поважних причин.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 16.08.2022 року майно вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi», мобільний телефон марки «Xiaomi», 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat», розкладний ніж, банківську карту «Приват Банк», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В подальшому, 22.08.2022 року слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 винесено постанову про внесення змін до постанови про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 16.08.2022 року та виключено з переліку речових доказів 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat».

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», мобільний телефон марки «Xiaomi», розкладний ніж, банківську карту «Приват Банк».

Водночас, клопотання слідчого в частині накладення арешту на 2 комплекта ключів від автомобіля «Fiat», задоволенню не підлягає, оскільки вказане майно слідчим речовим доказом не визнано, воно не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на нього не може бути накладено арешт з метою збереження речового доказу.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити старшому слідчому в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП у м.Києві капітана поліції ОСОБА_3 строк подання клопотання про накладення арешту на майно.

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП у м.Києві капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000301 від 27.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.п.11, 13 ч.2 ст.115 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на речі, які було вилучено 16.08.2022 під час обшуку затриманого ОСОБА_5 та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000301 від 27.01.2022, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», мобільний телефон марки «Xiaomi», розкладний ніж, банківська карта «Приват Банк», які поміщені до спеціального полімерного пакету з індивідуальним номером NPU1100583, горловину якого заклеєно самоклейкою смужкою, з лицевої сторони на пакеті нанесено пояснювальні рукописні написи та підписи учасників слідчої дії.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено в приміщенні суду 05.09.2022 р. о 12 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1