Справа № 487/509/22
Провадження № 1-кс/487/616/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у кримінальному провадженні, внесеному 11.01.2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, щодо невизнання потерпілим та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із скаргою від 03.02.2022 року на бездіяльність бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у кримінальному провадженні, внесеному 11.01.2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, щодо невизнання потерпілим та зобов`язання вчинити дії. Посилаючись на невідповідність дій службових осіб ТУ ДБР у м. Миколаєві вимогам КПК України, ОСОБА_3 просив визнати протиправною бездіяльність уповноважених службових осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, щодо не ознайомлення ОСОБА_3 з правами та обов`язками потерпілого; зобов`язати вручити йому пам`ятку про права потерпілого у кримінальному провадженні №0000004 від 11.01.2022 року.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності.
Слідчий ТУ ДБР у м. Миколаєві у судове засідання не з`явився, що згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Перевіркою матеріалів встановлено, що постановою від 26.01.2022 року слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 11.01.2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, було відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2022 року (справа №487/509/22; провадження №1-кс/487/755/22) скасовано зазначену постанову від 26.01.2022 року про відмову у визнання ОСОБА_3 потерпілим.
Вимога скарги про зобов`язання службових осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, вручити ОСОБА_3 пам`ятку про права потерпілого у кримінальному провадженні №0000004 від 11.01.2022 року задоволенню не підлягає, з огляду на те, що питання про визнання заявника потерпілим з усіма наслідками такої дії у передбачений законом спосіб, вирішується слідчим, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, у відповідності до вимог КПК України. Надання слідчому вказівок щодо того, яке саме рішення він повинен прийняти за наслідками розгляду клопотання чинним законодавством не передбачено, оскільки згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Отже, вимоги ОСОБА_3 визнати протиправною бездіяльність уповноважених службових осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, щодо не ознайомлення ОСОБА_3 з правами та обов`язками потерпілого, не можуть бути задоволенні в межах розгляду скарги, поданої відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки прийняття такого рішення за наслідками розгляду скарги не передбачено КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7. 9, 55, 91-93, 110, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у кримінальному провадженні, внесеному 11.01.2022 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, щодо невизнання потерпілим та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1