Справа № 732/1341/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/195/22
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001154 від 28 квітня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Щорського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, інваліда 3 групи, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 08 квітня 2019 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, який 16 лютого 2021 року був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 10 днів,

та

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Городнянським районними судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2021 року, більш суворим покарання за цим вироком, остаточно призначене ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, якщо виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 343,22 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2019 року та за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 342,22 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 11 та 12 квітня 2021 року, у період часу з 10 до 13 години, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , який діяв повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу з даху нежилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_9 , таємно викрали 1726 металевих покрівельних листів, розміром 70х11 см, товщиною 11 мм, бувших у вжитку, чим спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 17 260 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Мотивує тим, що висновки суду про належність житлового будинку по АДРЕСА_5 потерпілій ОСОБА_9 нічим не підтверджуються. Відповідно до даних з реєстру речових прав нерухомого майна, державна реєстрація речових прав на вказаний житловий будинок відсутня, як і відсутні у матеріалах справи будь-які дані про те, що даний будинок був зданий в експлуатацію.

Відповідно до норм цивільного законодавства, особа, яка здійснювала будівництво до моменту здачі в експлуатацію, є власником матеріалів. У зв`язку з тим, що власник матеріалів відмовився від права власності на належні йому матеріали, вчинивши дії, які свідчать про таку відмову покинув все напризволяще в результаті чого все прийшло у стан руйнування, то він, як особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився, набув право власності на цю річ з моменту заволодіння нею, що повністю відповідає положенням ст.ст. 336, 347 ЦК України.

Докази відсутності реєстрації права власності на вказаний будинок не подавались ним раніше, оскільки він був упевнений, що суд перевірить дані обставини, так як має доступ до реєстру речових прав, і ним мав бути виконаний обов`язок щодо повного та всебічного розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_8 та іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги не подавались.

На виклик в апеляційний суд обвинувачений ОСОБА_7 , який звернувся з апеляційною скаргою, не прибув, про розгляд апеляційної скарги за обов`язкової його участі не просив. Повідомлення про день і час апеляційного розгляду йому направлялося, як усім іншим учасникам провадження за адресами, вказаними в матеріалах справи. Попереднє судове засідання, призначене на 17 лютого 2022 року, було відкладене з ініціативи ОСОБА_7 , який заявляв про хворобу на ковід та про самоізоляцію, проте на запит суду, документів підтверджуючих поважність причини неявки, не надав.

Захисник адвокат ОСОБА_10 виїхав за межі області, повідомлений про день і час апеляційного розгляду, про дистанційний розгляд справи не просив, так само, як і про перенесення розгляду, про що свідчить зміст його електронного листа.

Явка обвинувачених, потерпілої та захисника в апеляційний суд не визнавалася обов`язковою.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечувала проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно сторони розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту вироку і технічного запису судового засідання, як обвинувачений ОСОБА_8 , так і обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду не лише повністю визнавали свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також не оспорювали викладені в обвинувальному акті обставини, вказували на те, що все викладено вірно.

При цьому, ОСОБА_7 вказував на те, що господаркою домогосподарства по АДРЕСА_4 була жінка похилого віку, вони знали, що близько п`яти років жінка не приїздить до с. Сутоки, а будинок вже був у напівзруйнованому стані.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не оспорювали право власності ОСОБА_9 , а тому ці обставини не були предметом дослідження в судовому засіданні.

Під час обговорення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, в суді першої інстанції та порядку їх дослідження за скороченою процедурою, головуючий суддя детально з`ясував чи правильно розуміють обвинувачені зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження, в тому числі те, що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати фактичні обставини провадження, які не досліджуватимуться в суді першої інстанції, в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні регламентований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на судове рішення має відбуватись з дотриманням певних умов.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин цього кримінального провадження і відсутності доказів того, що будинок, з даху якого було викрадено металеві покрівельні листи, на праві власності належить потерпілій ОСОБА_9 суперечать вимогам кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції був проведений судовий розгляд у повній відповідності з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України та із забезпеченням необхідних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, той факт що уже після оголошення вироку обвинувачений ОСОБА_7 змінив свою думку щодо окремих обставин, з якими він під час судового розгляду погоджувався, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що судом не були досліджені відомості з державного реєстру речових прав та не встановлено, кому належить будинок АДРЕСА_6 , не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України такі докази не досліджувалися в ході судового розгляду.

Тим більше, згідно з пред`явленим обвинуваченням, ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_7 , не ставилось у вину викрадення металевих покрівельних листів з даху житлового будинку, як намагається переконати апеляційний суд обвинувачений ОСОБА_7 . Як в обвинувальному акті, так і у вироку суду вказано, що крадіжка була здійснена з даху нежилого будинку.

Те, що власниця домогосподарства довгий час не приїздила до села та не займалась господарством та подальшим будівництвом чи реставрацією будинку, не вказує на те, що вона відмовилась від речових прав на власне майно, та не свідчить про те, що таке право здобув ОСОБА_7 , як він про це вказує.

Саме ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є уродженкою с. Сутоки Городнянського району Чернігівської області, мешканкою Дніпропетровської області, подала заяву про визнання її потерпілою після того, як староста села заявила в поліцію, що на будинку потерпілої розібрали металеву покрівлю та викрали її. До заяви потерпілою додана ксерокопія паспорта, що вказує на те, що вона не втратила зв`язку із своїм майном і вимагає відшкодування та повернення викраденого майна.

Вчиняючи крадіжку покрівлі з будинку, обвинувачений розумів, що протиправно заволодіває чужим майном, що є безумовною підставою для оцінки його дій як крадіжки. Наявність реєстрації будинку в реєстрі нерухомого майна чи її відсутність, на зміст складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, не впливає.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_12