ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3437/21 Номер провадження 11-кп/814/779/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції
представника ДУ«Полтавського виправна колонія №64» ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м.Полтави, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого:

-21.09.2015 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 361,ч.2 ст. 361, ч.1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, відповідно до ст.ст. 75,76 КК України,

-11.05.2016 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 361, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки ст.ст. 75,76 КК України з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю пов`язаними з використанням компютерно-обчислювальної техніки строком на 2 роки

По даній справі засудженого: 20.09.2017 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного 20.09.2017 року Київським районним судом м. Полтави.

Згідно ухвали суду, начальник Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голова спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради звернулись до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення відносно ОСОБА_8 , посилаючись на те, що останній відбуває покарання в установі згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2017 року за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, станом на 01.12.2021 року відбута частина строку покарання становить 03 роки 06 місяців 07 днів, до умовно-дострокового звільнення може бути представлений після відбуття 2/3 частини строку покарання, тобто 24.11.2021 року.

Задовольняючи спільне подання суд прийшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання, довів своє справлення.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції про задоволення подання установи про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування наведених вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що за час відбування покарання до ОСОБА_8 застосовано 5 стягнень за порушення режиму тримання, а тому вказана кількість стягнень, їх періодичність та поведінка засудженого не може свідчити про його безумовну зразкову поведінку та те, що останній довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора та вказували про те, що він заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, представника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», який вважав, що засуджений заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вирішила наступне.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 , не відповідає фактичним обставинам провадження та суперечить наявним матеріалам особової справи.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої суду особової справи, ОСОБА_8 згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2017 року засуджений за ч.2 ст. 185, 71 КК України на 5 років 3 місяців позбавлення волі. 20.09.2017 вироком Апеляційного суду Полтавської області скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з використанням комп`ютерно-обчислювальної техніки строком на 2 роки.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням ОСОБА_8 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, тобто формально має право на розгляд питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої суду особової справи, а саме відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_8 за період відбування у ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» покарання мав 5 стягнень, з яких 2 поміщення в ДІЗО. Крім цього, ОСОБА_8 мав 9 заохочень, останнє 15.12.2021.

Відповідно до наявної характеристики, ОСОБА_8 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, але під впливом заходів виховного характеру переглянув своє ставлення до вимог режиму відбування покарання і змінив поведінку на кращу. В теперішній час характеризується позитивно; працевлаштований на виробництві установи в бригаді по обробці алюмінієвих виробів, до праці ставиться сумлінно; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. На переконання адміністрації установи, засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення.

На переконання колегії суддів, вказана кількість стягнень, їх періодичність, свідчить про нестабільну поведінку засудженого і не може свідчити про його безумовну зразкову поведінку та те, що останній довів своє виправлення.

Разом з цим, суд першої інстанції в повній мірі не врахував, що згідно матеріалів особової справи, засудженому ОСОБА_8 неодноразово відмовлялося у застосуванні пільг, передбачених законодавством.

Зокрема, відповідно до витягу з протоколу №5 від 2.03.2020 року рішенням комісії установи виконання покарань відмовлено засудженому у зміні умов тримання, передбаченого ст. 101 КВК України як особі, яка не досягла необхідного ступеню виправлення.

Відповідно до витягу з протоколу № від 16.01.2021 рішенням комісії установи виконання покарань відмовлено засудженому у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не досягла необхідного ступеню виправлення.

Вказані факти як окремо кожний так і в сукупності свідчать про нестабільну поведінку засудженого і не дають підстав прийти до висновку, що він довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Сам по собі факт відбуття певного строку покарання, не є виключною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, ураховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність, поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, в тому числі під час перебування під вартою, неможливо прийти до висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, а вказане лише свідчить про позитивні тенденції в поведінці засудженого ОСОБА_8 .

Натомість, на думку колегії суддів, доводи прокурора про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 , ґрунтуються на матеріалах особової справи та об`єктивно підтверджені.

Вищевикладене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 належним чином не довів свого виправлення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав оцінку та не взяв до уваги тому, що процес виправлення ОСОБА_8 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку про достатність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційною інстанцією, якою в задоволенні подання установи відбування покарання слід відмовити.

Відповідно апеляційна скарга прокурора про скасування ухвали суду з наведених в ній мотивів підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4