Справа № 947/8497/22
Провадження № 1-кп/947/777/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000295 від 15.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, має на утриманні сина 11 років, працюючого інспектором охорони праці "Одеськміськсвітло", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 14.02.2022 року приблизно о 19 годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 у темний час доби, при штучному освітлені, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Toyota Carina» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. Академіка Вільямса, здійснював рух від вул. Академіка Корольова в напрямку вул. Ільфа і Петрова, в Київському районі міста Одеси.

Наближаючись до будинку №39 по вул. Ільфа і Петрова, водій ОСОБА_5 , маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги в межах пішохідного переходу, зліва на право відносно руху автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 передньою лівою частиною свого автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_5 , порушив вимоги п. 1.5; підпункт «б» п. 2.3; п. 18.1, п. 18.4 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

- п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

В результаті наїзду транспортного засобу на пішохода ОСОБА_4 , останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий подвійний осколковий перелом правої стегнової кістки в середній та нижній третині зі зміщенням уламків, садно тім`яної ділянки.

Дії водія автомобіля «Toyota Carina» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, що створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 посилаючись на те, що він з ним примирився, відшкодував завдані йому збитки у повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_4 , посилаючись на те, що він з потерпілим примирився, відшкодував завдані йому збитки у повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з його примиренням з потерпілим та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 скільки він вперше вчинив нетяжкий злочин, після його вчинення щиро розкаялася у вчиненому, з потерпілим примирився, відшкодував спричиненні потерпілому збитки в повному обсязі.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, проти задоволення якого не заперечував прокурор, є законним та відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За наслідками вивчення матеріалів справи та пояснень сторін, судом встановлено, що 14.02.2022 приблизно о 19:40 годині мав місце факт дорожньо - транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_5 внаслідок якої потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 не оспорював, щиро кається у вчиненому, просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим та відшкодуванням у повному обсязі завданої шкоди.

Положеннями ст. 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Умовою звільнення особи (обвинуваченого) від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням із потерпілим, є вчинення нею вперше нетяжкого злочину.

У відповідності до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

При цьому, звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку з примиренням із потерпілим, можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 46 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро кається у вчиненому, заподіяну шкоду відшкодував потерпілому ОСОБА_4 у повному обсязі та з потерпілим примирився, у потерпілого ОСОБА_4 відсутні претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого, вони примирилися, тому згідно ст.46 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 можливо звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за його обвинуваченням підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Так, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Так, враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закривається за нереабілітуючими підставами, а тому процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДІСЕ МЮ України, в загальному розмірі 6 795 гривень 72 копійок повинно бути відшкодовані ОСОБА_5 .
Прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси радником юстиції ОСОБА_3 , заявлено цивільний позов про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування потерпілого, на загальну суму 6179 гривень 49 копійок.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1989 №3 «Про практик застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених зак оном підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
При цьому, у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, цивільний позов не розглядається, а має бути залишений без розгляду.
Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги прокурором в інтересах держави можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_5 закрито з нереабілітуючих підстав, прокурор має право вирішити питання про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284 ч. 2, 369, 372 КПК України, ст. 46 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 286 ч. 1 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі викладеного у мотивувальній частині ухвали.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000295 від 15.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України - закрити.

Цивільний позов прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 в розмірі 6 179 гривень 49 копійок, залишити без розгляду.
Процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДІСЕ МЮ України, в загальному розмірі 6 795 гривень 72 копійки стягнути з ОСОБА_5 .
Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2022 року на автомобіль марки «Toyota Carina» р.н. НОМЕР_1 .

Речовій доказ: автомобіль марки «Toyota Carina» р.н. НОМЕР_1 , повернути за належністю власнику.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1