Провадження № 1-кп/760/1767/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2022 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР № 0003151 від 14.11.2021, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває вищевказане кримінальне провадження. Обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалами суду строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено до 16.09.2022 включно.

В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_4 заявлене клопотання про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на інший, не пов`язаний з перебуванням під вартою, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, розглядаючи вказане клопотання, а також питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, виходить з такого.

Згідно вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що були встановлені раніше, та на даний час не зменшились, зокрема, можливості ухилятися від суду, негативно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також просив врахувати характеризуючі дані про особу обвинуваченого, тяжкість та обставини скоєного ним злочину.

Захисник в судовому засіданні просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі (домашній арешт), обґрунтовуючи яке вказав на відсутність та не обґрунтованість ризиків, що можуть вплинути на хід судового розгляду, наявність соціальних зв`язків та визначеного місця проживання. Звернув увагу на тривалість перебування обвинуваченого під вартою надав відомості про право власності місця перебування обвинуваченого у разі застосування домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження під час судового провадження стало доведення перед судом ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_5 , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, негативно впливати на учасників процесу.

Наведені ризики та твердження обґрунтовані та підтверджуються тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні грабежу, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років; також обвинувачений не має постійного місця проживання у м. Києві, за місцем судового розгляду та здійснення кримінального провадження, офіційно не працевлаштований та не має офіційних доходів; раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має ряд не знятих та не погашених у встановленому порядку судимостей, за вчинення аналогічних корисливих злочинів, до затримання перебував у розшуку.

Вказані обставини, які встановлені та доведені під час розгляду кримінального провадження, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися. Обсяг та зміст висунутого обвинувачення стосовно обвинуваченого не змінився, судовий розгляд триває.
Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, що може бути призначене обвинуваченому, тяжкість висунутого обвинувачення в умисному тяжкому злочині проти власності, вчиненого із застосуванням насильства, вагомість досліджених в судовому засіданні доказів, відсутність у обвинуваченого офіційних та законних доходів, міцних соціальних зв`язків, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вищезазначені обставини, на переконання суду, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду, не гарантує запобігання цим ризикам, що також спростовує доводи сторони захисту в кримінальному провадженні
На даний час ризики, як зазначено раніше, будь-яким чином не зменшилися, залишаються незмінними, незважаючи на тривалість кримінального провадження, тобто є триваючими. Зважаючи на раніше наведені обставини кримінального провадження, запропонований запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечать їх запобіганню, а тому клопотання захисника не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до правової позиції, наведеної у Постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №383/546/15-к суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що, зокрема, метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, що була підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відтак, зважаючи на раніше викладене, зберігаючи об`єктивність та безсторонність, з метою досягнення завдань кримінального провадження та мети застосування запобіжних заходів, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів.
Підстав для визначення розміру застави, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає, так як інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 331, 350 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Продовжити строк дії, обраного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.11.2022 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити начальникові ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 14.11.2022 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1