КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/6758/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3523/2022
Категорія: ст. 304 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року повернуто скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001459 від 28.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, щодо ненадання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, зобов`язання надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001459 має статус свідка, права та обов`язки якого визначені у ст. 66 КПК України, тому не наділений правом на звернення до слідчого з клопотанням у порядку, передбаченому ст.ст. 220, 221 КПК України, водночас п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України не передбачено, що особа, яка є свідком у кримінальному провадженні, має право звертатися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій слідчим, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Тобто ОСОБА_8 та його представник не може бути суб`єктом звернення до слідчого судді зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України є підставою для повернення скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення її по суті.
Як вважає апелянт, судове рішення постановлено незаконним складом суду, без об`єктивного з`ясування обставин та дослідження доказів під час судового розгляду, з порушенням вимог ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 9, ст. 30, ст. 31, ч. 2 ст. 304, ст. 370, 375 КПК України, ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції 1960 року.
Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що під час допиту 29 липня 2022 року ОСОБА_8 як свідка у кримінальному провадженні №0001459 слідчий ОСОБА_9 в присутності ще двох поліцейських та адвоката ОСОБА_6 в однозначній, стверджувальній формі висловився про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, отже поводився з ним як з винуватою особою, тобто підозрюваним у цьому кримінальному провадженні. Оскільки кримінальне процесуальне законодавство виходить із того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст. 42 КПК України, то у сторони захисту виникло право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим і було подано слідчому відповідне клопотання, яке проігноровано. Разом із цим, слідчий суддя, свавільно витлумачивши позицію ЄСПЛ, безпідставно повернув скаргу, не врахувавши, що сам факт відсутності офіційного документа у вигляді повідомлення про підозру не може слугувати належним і достатнім мотивом на спростування факту визнання ОСОБА_8 в якості підозрюваного з боку сторони обвинувачення. Отже в даному випадку слідчий суддя повинен був прийняти скаргу до розгляду та зобов`язати слідчих надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення, оскільки жодної із підстав, передбачених ст. 304 КПК України, для повернення скарги не було.
Що стосується істотних порушень вимог КПК України (ухвалення судового рішення незаконним складом суду, фальшування оскаржуваної ухвали), то ОСОБА_7 зазначає, що скарга подавалася через підсистему "Електроний суд", відтак судове рішення за результатами розгляду скарги мало бути виготовлено і підписано в електронній формі. Матеріалами справи підтверджується, що оскаржувана ухвала нібито винесена слідчим суддею 23 серпня 2022 року, проте вона підписана електронним підписом 24 серпня 2022 року, а відсутність підпису на дату ухвалення судового рішення свідчить про його незаконність.

Прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув і клопотання про відкладення розгляду не подав, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, ст.ст. 303 - 308 цього Кодексу).

Положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування підлягають оскарженню, визначено учасників кримінального провадження, які мають право на оскарження відповідно рішення, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, а ч. 2 ст. 304 КПК України - підстави повернення такої скарги.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Згідно з положеннями ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Отже, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, зокрема, щодо невиконання вимог ст.ст. 220, 221 КПК України, є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, а суб`єкти звернення до суду зі скаргою визначені ст. ст. 220, 221, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Разом із цим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, слідчий суддя вправі повернути скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, якщо така скарга подана особою, яка не має права подавати скаргу, тобто в разі встановлення відсутності процесуального права на оскарження.

При цьому наявність чи відсутність права подавати скаргу є складовою відповідного процесуального статусу відповідного учасника кримінального провадження. У зв`язку з цим, для того щоб встановити чи має особа право подавати скаргу слідчий суддя має встановити процесуальний статус цієї особи на підставі доданих до скарги документів.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою "на бездіяльність службових осіб - слідчих Оболонського УП УНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0001459 від 28.06.2021 - відсутність дій по наданню матеріалів досудового розслідування для ознайомлення", в якій на обґрунтування право оскарження бездіяльності слідчого в порядку ст. 303 КПК України зазначив про те, що під час допиту 29 липня 2022 року ОСОБА_8 як свідка у кримінальному провадженні №0001459 слідчий ОСОБА_9 в присутності ще двох поліцейських та адвоката ОСОБА_6 в однозначній, стверджувальній формі висловився про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, отже поводився з ним як з винуватою особою, тобто підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, тому у ОСОБА_8 виникли процесуальні права, передбачені ст. 42 КПК України.

Слідчий суддя, встановивши на підставі матеріалів за скаргою відсутність підтверджень ОСОБА_8 процесуального статусу іншого, ніж свідок у кримінальному провадженні №0001459, права якого визначені у ст. 66 КПК України, повернув скаргу без розгляду на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Такі висновки слідчого судді, на переконання колегії суддів, ґрунтуються на матеріалах провадження за скаргою та вимогах кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про те, що під час допиту як свідка у кримінальному провадженні у ОСОБА_8 виникли процесуальні права підозрюваного є лише припущенням.

Європейський суд з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» визначає як «офіційне повідомлення відповідного державного органу, яке висловлює підозру у скоєнні кримінального правопорушення». Це визначення залежить також від наявності чи відсутності «важливих наслідків для становища (підозрюваного)» (рішення у справах «Екле проти Німеччини», «Ібрагім та інші проти Сполученого Королівства», «Сімеонові проти Болгарії». Суд постановив, що особа, заарештована за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (рішення у справах «Хіні і МакГіннесс проти Ірландії», «Бруско проти Франції»), підозрюваний, допитаний про його участь у діях, які становлять кримінальне правопорушення (рішення у справах «Олександр Зайченко проти Росії», «Янков та інші проти Болгарії») і особа, яку допитали щодо підозри її у причетності до злочину (рішення у справі «Стірманов проти Росії»), незалежно від того, чи розглядали її офіційно як свідка (рішення у справі «Калея проти Латвії»), а також особа, яка була офіційно звинувачена в кримінальному злочині за процедурою, встановленою національним законодавством (рішення у справах «Пелісьє і Сасі проти Франції», «Педерсен і Баадсгаард проти Данії») вважаються «обвинуваченими у вчиненні кримінального правопорушення» і можуть вимагати захисту згідно зі статтею 6 Конвенції.

Що стосується національного законодавства, то згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У цьому провадженні відомості про повідомлення ОСОБА_8 про підозру в порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, суду не надано. Відсутні в справі і дані про обмеження справ, свобод чи законних інтересів ОСОБА_10 , які б давали підстави вважати, що він підданий кримінальному переслідуванню. Разом із цим, твердження апелянта про те, що під час допиту ОСОБА_8 як свідка у кримінальному провадженні №0001459 слідчий висловився про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та поводився з ним як із підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, за відсутності об`єктивних даних про фактичні обставини, які з`ясовувались слідчим під час допиту, залишаються лише припущенням.

Враховуючи наведене, рішення слідчого судді про те, що скарга подана особою, яка не має права подавати скаргу, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України є підставою для її повернення, є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, судове рішення повинно бути виготовлено і підписано саме в електронній формі 23 серпня 2022 року не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року, якою повернуто скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001459 від 28.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, щодо ненадання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, зобов`язання надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4