єдиний унікальний номер справи 531/195/22
номер провадження 1-кп/531/78/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000033 від 17.01.2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Абрамівка Полтавського (Машівського) району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не депутата, раніше судимого:
- 26.06.2013 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.296, ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 25.02.2015 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 , ч.2 ст.194, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за ст.395 КК України виправдано за відсутністю в його діянні кримінального правопорушення; на підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано не відбуте покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 26.06.2013 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією належного йому на праві власності майна, термін обчислювати з 06.08.2013 року;
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.06.2015 року вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 25.02.2015 року у частині засудження за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України скасовано, кримінальне провадження у цій частині закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Визначено засудженим за ч.2 ст.194, ч. 3 ст.187, ч. 1 ст.70 КК України до 9 років 3 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 26.06.2013 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Вирок набрав законної сили16.06.2015 року.
Звільнений 02.04.2021 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25.03.2021 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 2 дні на підставі ст.81 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , 17 січня 2022 року близько 01:50 год, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , а саме у приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » разом і знайомим ОСОБА_5 , де на грунті раптово виникли неприязних відносин, що спричинили сутичку та штовханина умисно наніс останньому кулаком правої руки один удар в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_5 не втримав рівноваги та впав та, під час падіння, вдарився головою об барну стійку, у результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця з садном побіля лівого ока та крововилив у білкову оболонку цього ока, крововилив на слизовій кінчика язика, дефекти (сколи) емалі на першому та третьому зубі верхньої щелепи ліворуч, забій ключично-акроміального сполучення ліворуч, три овальної форми синці на правому плечі та смугасте садно на передній поверхні лівої гомілки, які відповідно до висновку експерта №27 від 20.01.2022 року кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, та підтвердив усі обставини, спосіб та час вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо призначення покарання покладався на розсуд суду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України, як нанесення легких тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю проступку.
Як обставини, що обтяжують покарання, згідно 67 КК України, суд враховує рецидив кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком, особу обвинуваченого: його вік, соціальне становище, відсутність даних перебування на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога, наявність судимості та відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Під час судового розгляду, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно небезпечних діянь, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у сумі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_4 на досудовому слідстві запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.
Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1