ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/591/22 Справа № 202/1376/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучене 08.04.2022 під час огляду майно, яке постановою слідчого визнане речовим доказом у цьому провадженні, а саме автомобіль "Тоуоtа Саmгу", реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження.
Мотивуючи постановлене рішення, слідчий суддя, врахувавши те, що у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України всі слідчі та процесуальні дії з вилученим автомобілем вже проведені, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна як заборона користування автомобілем, та позбавлення такого права становитиме для нього надмірний тягар, оскільки слідчим вже було здійснено огляд цього автомобіля, про що складено відповідний протокол. Разом з тим, слідчий суддя, врахувавши, що автомобіль "Тоуоtа Саmгу", реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у цьому провадженні, наклав на нього арешт в частині заборони права його відчуження.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання в повному обсязі та накласти арешт на автомобіль шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що рішення слідчого судді постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та його висновки не відповідають фактичним обставинам цього провадження. Так, прокурор посилається на те, що не можуть бути визнані доказом відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, тому повторне повернення власнику автомобіля, який є речовим доказом у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КПК України, в якому захід забезпечення у вигляді арешту майа був змінений, із порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до втрати зазначеним автомобілем доказового значення, й є порушенням принципів змагальності та безпосереднього дослідження доказів судом. Між тим, прокурор вказує, що сторона обвинувачення, у разі повернення судом вилученого майна, позбавлена можливості провести відповідні експертизи з метою встановлення факту втручання у конструкцію цього автомобіля сторонніми особами з метою знищення слідів ДТП та надати такий речовий доказ суду, що суперечить завданню кримінального процесуального закону.
Окрім того, прокурор зазначає, що слідчий суддя не врахував те, що ризики приховування та знищення автомобіля є реальними, оскільки власник вказаного автомобіля відмовлявся повідомляти про місце знаходження транспортного засобу та надавати його на вимогу слідчого. Разом з тим, прокурор звертає увагу, що автомобіль був відремонтований, тобто було умисно знищено сліди злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, однак суд не надав належної оцінки цим обставин, які могли істотно вплинути на його висновки та постановив необгрунтоване рішення, через що ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.
Так, апеляційним судом встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000757 від 09.10.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В цьому кримінальному провадженні ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2020, з метою збереження речових доказів, був накладений арешт на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.
У подальшому ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2020 арешт, накладений на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був скасований у частині заборони права користування автомобілем та повернуто його власнику - ОСОБА_9
29.10.2021 до ЄРДР за №0000779 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України, за фактом незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт.
08.04.2022 був проведений огляд зазначеного автомобіля, який не містив зовнішніх пошкоджень та був вилучений й постановою слідчого від 08.04.2022 його було визнано речовим доказом у провадженні за № 0000779.
У межах цього провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів.
Оскаржуваною ухвалою від 14.04.2022 було частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль "Тоуоtа Саmгу", реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження, та повернуто автомобіль його власнику.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого в цій частині, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що власник може у будь-який час розпорядитись цим майном, зокрема відчужити його, що може негативно позначитися на досудовому розслідуванні та судовому розгляді цього провадження, тому наклав арешт на автомобіль шляхом заборони його відчудження.
Співставляючи встановлені обставини з вимогами кримінального процесуального закону, й враховуючи додані до клопотання докази, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль, із застосовуванням найменш обтяжливого способу арешту майна забороною його відчуження, що не призведе до наслідків, які суттєво позначаться, як на інтересах власника, так і інших осіб та забезпечить розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи прокурора про необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль із обов`язковою забороною розпорядження та користування ним, на переконання колегія суддів, є необгрунтованими, оскільки, в цьому випадку заборона користування автомобілем, є невиправданим обтяжливим способом арешту майна.
Водночас, як зазначив слідчий суддя, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей, щодо того, що здійснення власником ремонту автомобіля мало негативні наслідки для досудового розслідування у провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України та прокурором таких відомостей надано не було, з чим погоджується і апеляційний суд. Разом з цим, всі необхідні слідчі дії, в рамках кримінального провадження № 0000757, органом досудового розслідування вже були проведені, та ОСОБА_9 не заперечувала проти надання автомобіля для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій за потреби на вимогу слідчого, як в цьому проовадженні, так і в провадженні за № 0000757.
Отже, обраний слідчим суддею спосіб обтяження, шляхом заборони відчуження автомобіля, спрямований на його збереження як речового доказу й є таким, що буде сприяти меті застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту Ті проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3