Дата документу 16.05.2022 Справа № 335/5886/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/5886/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/985/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 16 травня 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики слідчим суддею, на даний час не відпали, як наслідок, обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, на його переконання є дійсними.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 13 червня 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним і таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в порушення ст. 68 КПК суд не прийняв заходів для залучення перекладача, в зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_8 був позбавлений його процесуальних прав. Вказує, що стороною обвинувачення не надано достатнього обґрунтування ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, з посиланням на конкретні докази їх реального існування. На думку сторони захисту ризик переховування від суду відсутній, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зав`язки, зокрема ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх доньок, здобув вищу освіту, займався підприємницькою діяльністю, раніше не судимий, має місце проживання. Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, також не підтверджений належними доказами та ґрунтується лише на припущеннях. Обвинувачений ОСОБА_8 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину не визнає та бажає довести в ході судового розгляду свою невинуватість. Крім того, звертає увагу на незабезпечення державою гарантій права на життя ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятору, що є суттєвим для зміни запобіжного заходу останньому в умовах воєнного стану в Україні.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений, будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Позиції учасників судового провадження.
Адвокат підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, вказавши на громадянство ОСОБА_8 іншої держави, проживання дітей обвинуваченого із матір`ю і зазначив про зміну декількох адрес орендованих сторонньою особою для обвинуваченого приміщень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Положеннями ст. 199, ст. 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Заявлені стороною захисту доводи щодо не визнання провини обвинуваченим з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує поставлені питання, які пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

При цьому, конкретність пред`явленого обвинувачення у даному проваджені колегією суддів не перевіряється, оскільки це є предметом судового розгляду у вирішенні справи по суті пред`явленого обвинувачення.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383 та ч.3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

При цьому слід відмітити, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися, суд бере до уваги сукупність певних обставин у вигляді серйозності висунутого останньому обвинувачення за ч. 3 ст.307 КК України, очікуваного покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна у разі визнання останнього винним, відсутність постійного місця проживання на території України та не працевлаштованість обвинуваченого, відсутність сім`ї, а отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення передбаченого законом покарання, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, з огляду на характер висунутого обвинувачення, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому, допит свідків під час судового розгляду кримінального провадження по суті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення триває, показання не усіх свідків безпосередньо сприйнятті судом.
Відхиляючи доводи сторони захисту, судова колегія констатує, що місцевий суд врахував тяжкість обвинувачення, необхідність виконання процесуальних дій, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України. Тобто суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов аргументованого висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які місцевий суд оцінив у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, а тому доводи щодо незгоди із заявленими ризиками слід відхилити.
Твердження сторони захисту щодо порушення вимог ст. 68 КПК, оскільки місцевим судом не прийнято заходів для залучення перекладача безпідставні та спростовуються як змістом оскаржуваного рішення, в якому зазначено про участь перекладача ОСОБА_9 , так і даних фіксації судового засідання.

Посилання щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді наявності на утриманні неповнолітніх дітей та відсутність судимостей не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

При цьому судова колегія зауважує на відсутності у ОСОБА_8 сталих сімейних зв`язків та постійного джерела доходу, а укладений адвокатом обвинуваченого договір найму житла для останнього не переконує судову колегію у вагомості цього кроку задля висновку про убезпечення ризику переховування.

Доводи апелянта щодо незабезпечення державою гарантій безпеки ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора внаслідок воєнного стану слід відхилити через їх необґрунтованість.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 13 червня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4