У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2222/22

№ 1-і/183/71/22

26 липня 2022 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Балаклія Харківської області, одруженому, з неповною середньою освітою, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

22.07.2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженню № 0000280 відносно ОСОБА_4 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебувало кримінальне провадження за №0000280 від 17.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07 серпня 2021 року, близько 15:00, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, таємно і протиправно, з корисливих мотивів, через хвіртку проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом зламу навісного замка проник до літньої кухні звідки викрав алюмінієві бідон, казан, котелок, брухт алюмінію масою 5 кілограмів та брухт міді масою 5 кілограмів, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 2 387 грн. 00 коп.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.
Відповідно до розпорядження В СУ №11/0/9-22 від 18,03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.
31.05.2022 року ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду ОСОБА_7 (справа №183/2222/22) обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.07.2022 року включно і на теперішній час він перебуває в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Згідно з ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
По даному кримінальному провадженні встановлено, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Балаклія, Харківської області, громадянин України, із середньо освітою, неодружений, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимий, вчинив тяжкий злочин (ч.3 ст.185 КК України) за який передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі і відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України,
Враховуючи вищевикладені обставини в своїй сукупності, вони свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин та з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину, вбачається ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнути відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, ОСОБА_4 достовірно знаючи місце проживання потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на них, в тому числі шляхом здійснення погроз та умовлянь змінити свідчення у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою зміни або спотворення їх показань на стадії досудового розслідування, які відповідно до положень ст. 95 КПК України, сприймаються лише під час судового засідання.
Також, вбачається ризик вчинення ОСОБА_4 , інших кримінальних правопорушень, в тому числі проти власності, оскільки він ніде не працює, не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому може продовжити свою злочинну діяльність.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Одночасно ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.
Таким чином, прокурор звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисному ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні, суду не надано.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав свого захисника.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов до наступних висновків.
При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до листа Верховного Суду від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» за № 1/0/2-22, зазначено, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.
Таким чином, діючи в умовах воєнного стану, суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, у разі, якщо кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому також може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Однак, до клопотання, яке є предметом даного судового розгляду, прокурором долучено лише Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000280 від 17.08.2021 року, який містить відомості про те, що 16.08.2021 року зі служби 102 до ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1 , 07.08.2021 року на території домоволодіння зірвали замок на літній кухні, де було викрадено бетон, казан, котелок та метал, чим спричинено шкоду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Інших матеріалів до клопотання не додано.
У поданому клопотанні зазначено, що Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду від 31.05.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.07.2022 року включно. Однак, жодного процесуального рішення на підтвердження цієї обставини прокурором не надано (копія Ухвали з зашифрованими відомостями не може бути прийнята судом у якості доказу обставин, встановлених попереднім складом суду), як не заявлено прокурором клопотання щодо витребування копії вищевказаної Ухвали. Відтак, суд позбавлений можливості встановити, які ризики слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу та оцінити, чи зменшилися такі ризики.

Крім того, у суду відсутня можливість встановити, зокрема, анкетні дані обвинуваченого, які були встановлені виключно зі слів самого обвинуваченого в судовому засіданні.
Посилання прокурора на відсутність будь-яких документів по справі та неможливість їх надання суду через запровадження воєнного стану, суд вважає безпідставними, оскільки процесуальні рішення про продовження строку тримання під вато. (якщо такі мали місце), приймалися вже після запровадження воєнного стану, а відтак вони наявні у розпорядженні сторони обвинувачення.
Більш того, суд вважає, що запровадження воєнного стану не може бути підставою для ухвалення рішення про продовження строку тримання під вартою, яке ґрунтується на припущеннях та усних твердженнях сторони обвинувачення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 183, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено, підписано та оголошено о 08 год. 15 хв. 28 липня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1