Справа № 742/4169/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/252/22
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу колегії суддів Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 69, п.п. а), г), ж), з) ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 02 квітня 2022 року включно.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, зокрема, переховуватися від суду, з урахуванням тяжкості покарання, визначених санкціями статей, за якими він обвинувачується, відсутності міцних соціальних зв`язків, які б забезпечували його перебування за місцем реєстрації та фактичного проживання, переховування його від органів досудового розслідування більше 25 років та перебування у державному розшуку, можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою схилення їх до зміни показань, а тому суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу колегії суддів про продовження строку тримання під вартою скасувати, та ухвалити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. На думку сторони захисту, ухвала колегії суддів не відповідає вимогам ст. ст. 7, 411 КПК України, її висновки про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, є передчасними та необґрунтованими. Вважає, що з ухвали суду не можливо встановити, які ж саме ризики колегія суддів визнає доведеними. Звертає увагу на відсутність під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою доказів на існування заявлених прокурором ризиків.

До початку розгляду справи до апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 з проханням розгляду кримінального провадження в порядку письмового апеляційного провадження відповідно до вимог ст. 406 КПК України. Автор апеляційної скарги був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000843 від 07.07.2014 року, згідно з яким ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 69, п.п. а), г), ж), з) ст. 93 КК України (в редакції 1960 року). Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 12 лютого 2022 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою схилення їх до зміни показань.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення та тяжкість безальтернативного покарання, визначених санкціями статей, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

З огляду на це, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення його апеляційної скарги та скасування ухвали суду немає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 02 квітня 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4