ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15200/17

Провадження № 11-кп/4820/631/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.1 ст.263, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 16 вересня 2022 року включно.

Продовжуючи дію запобіжного заходу, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати, визначені ст. 177 КПК України ризики: переховування від суду та незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі й особливо тяжкого, яким було позбавлено життя людини, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, на даний час потерпілі та свідки не допитані, обставини кримінального провадження судом не з`ясовано.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на нічний домашній арешт або на домашній арешт з носінням електронного пристрою. Вважає, що, суд при постановленні рішення, не взяв до уваги те, що він знаходиться в слідчому ізоляторі понад п`ять років і п`ять місяців, а існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі. Судом також не було ретельно проаналізовано матеріали, які підтверджують ризики, передбачені ст.177 КПК України, так як такі відсутні у сторони обвинувачення. Крім того, не досліджено судом підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, домашнього арешту з використанням електронного пристрою стеження. Стверджує, що на його користь діє закон про презумпцію невинуватості. Звертає увагу на те, що його здоров`я, в період утримання в умовах СІЗО, погіршилося, про що суду було надано відповідні медичні довідки, однак, суд першої інстанції продовжує автоматично виносити шаблонні ухвали, які ґрунтуються лише на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе і виправдане.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.
Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Враховуючи, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому раніше, і продовжений, зокрема, 19 липня 2022 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по 16 вересня 2022 року, включно, обставини, які були зазначені при обранні та продовженні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Так, із клопотання прокурора вбачається, що обґрунтованість обвинувачення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 10.10.2016 року; протоколом за результатами НСРД № 506т від 02.02.2017 року; довідкою про аналіз інформації телефонних з`єднань мобільних терміналів від 10.03.2017 року; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ризики: переховування від суду та незаконного впливу на свідків продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, у тому числі й особливо тяжкого злочину, яким було позбавлено життя людини, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, на даний час потерпілі та свідки не допитані, обставини справи судом не з`ясовано.

До спливу цього строку судове провадження завершити не можливо.

А тому, на думку колегії суддів потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд, при постановленні рішення не взяв до уваги те, що він знаходиться більше п`яти років під вартою, тому ризики передбачені ст.177 КПК України, на даний час відпали і судом не перевірялись, є необґрунтованими, так як спростовуються наявними матеріалами в кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що судом не досліджено підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, домашнього арешту з використанням електронного пристрою стеження, є безпідставними, так як неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, обумовлена тяжкістю кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_6 та можливістю впливу останнього на свідків, переховуватись від суду.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що його здоров`я, в період утримання в умовах СІЗО погіршилося, про що надано відповідні документи до кримінального провадження, на думку колегії суддів не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, так як в умовах слідчого ізолятора є необхідні досвідченні працівники, які здійснюють контроль на станом здоров`я утриманих, в умовах ізолятора, а в разі необхідності можуть надати необхідну допомогу з розміщенням у медичному закладі.

Згідно ч. 3 п. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3