№ 1-кп/756/773/22
В И Р О К
іменем України

23 травня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

18 липня 2021 року близько 18 год. 00 хв., між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та знаходились за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме на кухні квартири АДРЕСА_2 , виник конфлікт, в ході якого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_10 виник умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тілесного ушкодження.
ОСОБА_10 , реалізуючи свій умисел спрямований на нанесення тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 не менше двох ударів ногою та рукою в обличчя, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, внаслідок якої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в приміщенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав та суду показав, що з ОСОБА_11 знайомий ще зі школи.

18 липня 2021 року, близько 12 год., за адресою його проживання АДРЕСА_1 , прийшов ОСОБА_11 , який запропонував ОСОБА_10 вжити спиртних напоїв.
На кухні, у ході вживання алкоголю, ОСОБА_11 почав агресивно поводитись та нецензурно висловлюватись в його сторону. Однак, після вимоги обвинуваченого залишити приміщення квартири, ОСОБА_11 вибачився та вони продовжили вживати алкоголь на кухні.
У подальшому, того ж дня, близько 18 год., під час вживання алкоголю ОСОБА_11 знову почав агресивно поводитись. ОСОБА_10 щоб не продовжувати конфлікт намагався вийти до кімнати, однак ОСОБА_11 перегородив шлях та кинувся йому в ноги намагаючи повалити на підлогу. У цей час, ОСОБА_10 випадково наніс ОСОБА_11 удар коліном в голову.
Після конфлікту ОСОБА_11 знову вибачився перед ОСОБА_10 та вони продовжили вживати алкоголь. Через деякий час, ОСОБА_11 продовжив агресивну поведінку, наніс ОСОБА_10 два удари по ребрах та два удари в обличчя, від яких у нього був маленький синець під лівим оком. ОСОБА_10 відштовхнув ОСОБА_11 , проте останній схопив зі столу ніж. ОСОБА_10 , з метою захистити себе, наніс удар кулаком правої руки в ліву брову ОСОБА_11 , внаслідок чого у останнього було незначне розсічення. Обробивши рану, вони попрямували до кімнати та лягли спати.
Посеред ночі ОСОБА_10 виявив, що на підлозі кухонної кімнати, в блювотних масах, у свідомості лежить ОСОБА_11 . ОСОБА_10 надав допомогу останньому, після чого вони пішли до кімнати спати.
Наступного дня, близько 13 год., за адресою проживання ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_12 . В кухонній кімнаті вони виявили ОСОБА_11 , який знову лежав в блювотних масах обличчям донизу та хрипів при диханні. Після цього, ОСОБА_10 викликав швидку медичну допомогу та разом із ОСОБА_12 намагався привести ОСОБА_11 до тями.
Після приїзду карети швидкої, лікар оглянув ОСОБА_11 та повідомив, що у останнього алкогольне отруєння. Водночас, після огляду зіниць ОСОБА_11 , лікар запідозрив наркотичне або психотропне отруєння. У подальшому, останнього було госпіталізовано.
ОСОБА_10 припускає, що агресивна поведінка ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння може бути зумовлена його лікуванням у психіатричному закладі після повернення із зони проведення Антитерористичної операції.
Водночас, ОСОБА_10 вказав, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а вдарив останнього з метою захистити себе від його неправомірних дій, оскільки той мав намір нанести удар ножем.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що працює лікарем швидкої медичної допомоги.
19 липня 2021 року, близько 13 год., надійшов виклик швидкої медичної допомоги. Приїхавши за адресою виклику, його зустрів обвинувачений ОСОБА_10 , який, на переконання свідка, ще перебував під дією алкоголю. Також, на місці події був друг обвинуваченого.

Безпосередньо в квартирі, а саме на кухні на підлозі виявлено чоловіка ( ОСОБА_11 ), який лежав в блювотних масах обличчям до низу. На його запитання, ОСОБА_10 не міг повідомити скільки лежить ОСОБА_11 на підлозі та що з ним сталося.

У ході огляду ОСОБА_11 виявлено синець під лівим оком. Під час огляду було припущення, що у ОСОБА_11 наркотичне передозування, проте після огляду зіниць, одна була розширена, стало зрозумілим, що у ОСОБА_11 має місце черепно-мозкова травма із крововиливом, тобто гематома всередині черепної коробки. Загалом ОСОБА_11 перебував у комі, оскільки не реагував на больові подразники.

У подальшому, ОСОБА_11 було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де після проведення комп`ютерної томографії, у останнього виявлено черепно-мозковий крововилив, який викликаний черепно-мозковою травмою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_10 та загиблим ОСОБА_11 був знайомий зі школи.
19 липня 2021 року, в обідній час, прийшов додому до ОСОБА_10 . В кухонній кімнаті на підлозі на животі лежав ОСОБА_11 , який був без свідомості та хрипів під час дихання. ОСОБА_10 викликав швидку допомогу, до приїзду якої вони намагалися привести до тями ОСОБА_11 . Після приїзду лікаря та огляду ОСОБА_11 , він допоміг помістити останнього до карети швидкої медичної допомоги.

ОСОБА_12 зазначив, що бачив під лівим оком ОСОБА_10 невеликий синець. Як повідомив йому ОСОБА_10 , вказаний синець був результатом удару ОСОБА_11 під час сварки.
Також, свідок вказав, що ОСОБА_11 проявляв агресію в стані алкогольного сп`яніння.

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 021-2153-2021 від 26.08.2021 вбачається, що при проведенні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_11 , 1993 р.н., було виявлено: садно у ділянці хвоста лівої брови, садно на рівні заднього краю лівої виличної дуги, синець на повіках лівого ока, крововилив у м`які тканини голови у правій скроневій ділянці (за даними медичної карти стаціонарного хворого), крововиливи під оболонки головного мозку та стовбурному відділі головного мозку.
Зазначені ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів, що мають обмежену поверхню контакту та у своїй сукупності утворюють комплекс внутрішньочерепної травми, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи ступінь вираженості клітинної реакції в зоні ушкоджень, вони виникли приблизно за 36-48 годин до настання смерті.
Смерть ОСОБА_11 , 1993 р.н., настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку. На це вказують: садна та синець на обличчі зліва, крововилив у м`які тканини правої скроневої ділянки (за даними медичної карти стаціонарного хворого), крововиливи під оболонки головного мозку та стовбурному відділі головного мозку з перифокальною лейкоцитарною реакцією та крововиливам на ділянках деструкції мозкової речовини, набряк-набухання головного мозку, гематома на поверхні твердої мозкової оболонки з перифокальною лейкоцитарною реакцією, розповсюджена серозно-гнійна пневмонія з абсцедуванням, центролобулярні некрози гепатоцитів у печінці, фокуси некротичного нефрозу (т. 1 а.с. 116-119).

Допитаний експерт Київського міського бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив свій висновок.
Крім того, експерт пояснив, що при дослідженні трупа ОСОБА_11 ним були виявлені два садна в області хвоста лівої брови та зовнішньої поверхні лівої вилиці.
Характеризуючи спосіб виникнення саден, експерт вказує, що садна виникли внаслідок ударно-ротаційної травми, тобто від сильного, цілеспрямованого удару в обличчя, у даному випаду, голова ОСОБА_11 відкидалася назад та вправо. Експерт виключає можливість отримання вказаних ушкоджень від удару об підлогу.
Водночас, вказані садна знаходяться в таких областях обличчя, що виникнути від однієї дії одночасно вони не можуть. Тому, експерт зазначає, що було нанесено мінімум два удари тупих предметів.
При цьому, неможливо встановити, яке з ушкоджень спричинило тяжкі наслідки, оскільки вони знаходяться поряд на ділянці обличчя, тобто тяжке тілесне ушкодження могло виникнути або від одного або ж від іншого удару.
Також, експерт вказав, що згідно обставин кримінального провадження, більш вірогідно садна могли утворитись від удару коліном, яке знаходилось в штанині, і менш вірогідно від удару кулаком.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2021, вказаної дати ОСОБА_10 відтворив події нанесення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкодження, зокрема удару коліном та кулаком правої руки в обличчя останньому, що мали місце 18.07.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .
Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 .
Із відеозапису убачається наступне.
Слідчий експеримент проводиться слідчою СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 , в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , за участі: підозрюваного ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , співробітників Оболонського УП ГУ НП у м. Києві: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
ОСОБА_10 демонструє учасникам слідчої дії розміщення його та ОСОБА_21 в кухонній кімнаті, зокрема, ОСОБА_10 знаходився поблизу вікна, а ОСОБА_11 знаходився поблизу виходу з кухонної кімнати.
У подальшому ОСОБА_10 демонструє на статисті, яким чином ОСОБА_11 намагався збити його з ніг. Зображуючи на статисті механізм нанесення удару коліном в голову ОСОБА_11 , ОСОБА_10 продемонстрував нанесення удару коліном в голову з незначною амплітудою руху ногою. Обвинувачений повідомив, що після завдання удару ОСОБА_11 , через деякий час, вони продовжили вживати алкогольні напої.
Надалі, ОСОБА_10 демонструє на статисті ситуацію, коли ОСОБА_11 взяв ножа та намагався завдати йому ушкодження. ОСОБА_10 продемонстрував, що в момент коли ОСОБА_11 замахнувся ножем, він, захищаючись, наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_11 , від якого останній присів на стілець (том № 1 а.с. 185-188).

Як убачається із фотокарток, які було зроблено 21.07.2021 в приміщенні Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, на обличчі ОСОБА_10 не убачається будь-яких видимих ушкоджень (том № 1 а.с. 94-96).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи показання обвинуваченого, суд зважає на наступне.

У судовому засіданні ОСОБА_10 показав, що в момент намагання ОСОБА_11 повалити його на підлогу, він випадково наніс ОСОБА_11 удар коліном в голову.
Суд критично оцінює вказані показання обвинуваченого, оскільки такі показання обвинуваченого спростовуються відомостями, що містяться: у висновку експерта № 021-2153-2021 від 26.08.2021 щодо тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_11 ; у відомостях отриманих у ході допиту експерта ОСОБА_14 , що має спеціальні знання, який зазначив, що отримання тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_11 , можливе лише від сильного, цілеспрямованого удару в обличчя, більш вірогідно від удару коліном, яке знаходилось в штанині, і менш вірогідно від удару кулаком.
З наведених підстав, суд також критично оцінює продемонстрований ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту удар коліном, оскільки продемонстрована обвинуваченим амплітуда нанесення удару в голову суперечить відомостям викладеним у висновку експерта № 021-2153-2021 від 26.08.2021 щодо тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_11 та роз`ясненням самого експерта щодо сили та механізму нанесення удару, який і міг би спричинити такі ушкодження.

Щодо показань ОСОБА_10 про те, що він не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а вдарив останнього з метою захистити себе від його неправомірних дій, оскільки той завдав йому тілесні ушкодження та мав намір нанести удар ножем, суд зважає на таке.

При аналізі вказаних показань обвинуваченого, суд звертає увагу на роз`яснення, що містяться у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», в яких зазначено:
-згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, а згідно з ч. 2 ст. 38 КК перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, - умисне заподіяння особі, що вчинила злочин, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених статтями 118 та 124 КК. Коли при перевищенні меж необхідної оборони чи заходів, необхідних для затримання злочинця, заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення потерпілого життя належить кваліфікувати за ст. 124 КК;
- щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_11 наніс йому два удари по ребрах та два удари в обличчя, від яких у нього був маленький синець під лівим оком.
Водночас, суд зважає на те, що фотознімки ОСОБА_10 , які здійснено 21.07.2021, тобто через 3 дні після, як вказує обвинувачений, нанесення йому ударів ОСОБА_11 , не містять будь-яких видимих ушкоджень на обличчі обвинуваченого, зокрема синців або саден.
Крім того, як убачається із дослідної частини висновку експерта № 021-2153-2021 від 26.08.2021, під час дослідження тілесних ушкоджень трупа ОСОБА_11 , окрім ушкоджень на обличчі, експертом не знайдено будь-яких інших ушкоджень та інших особливостей при зовнішньому дослідженні.
Тобто, зважаючи на версію обвинуваченого про нанесення йому ОСОБА_11 чотирьох ударів, на руках останнього та на обличчі ОСОБА_10 мали б бути сліди таких фізичних впливів, зокрема пошкодження шкірного покриву, однак в обох випадках вони відсутні.
На підставі вказаного, суд критично оцінює показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 про наявність на обличчі ОСОБА_10 будь-яких ушкоджень, зокрема синців або саден, які, як вказує обвинувачений, йому були спричинені ОСОБА_11 .

Щодо показань обвинуваченого про намір ОСОБА_11 нанести йому удар ножем.
Так, після приїзду швидкої медичної допомоги ОСОБА_10 не повідомляв лікарю або ж ОСОБА_12 про намагання ОСОБА_11 вдарити його ножем. Свідку ОСОБА_12 обвинувачений розповів лише про сутичку в ході вживання спиртного.
Також, відсутні будь-які дані, що ОСОБА_10 звертався до працівників поліції щодо нападу з ножем на нього, як і відсутні дані, що він звертався за медичною допомогою після нанесення йому ударів ОСОБА_11 .

Проаналізувавши сутичку між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у ході якої останньому було нанесено удари, у тому числі коліном в голову, через призму положень ч. 3 ст. 36 КК України, та з урахуванням роз`яснень, що містяться у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_10 , як ознак необхідної оборони так і перевищення її меж та, водночас, про наявність у останнього умислу спрямованого на нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_11 .

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження свідчить про те, що ОСОБА_10 , діючи умисно, завдаючи удару більш вірогідно коліном (менш вірогідно кулаком) в область життєво-важливого органу голови ОСОБА_11 , розраховував на особливу силу удару і такі можливі наслідки, як завдання останньому тяжкого тілесного ушкодження, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки.

При чому тяжкість таких наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_10 діяв з невизначеним (неконкретизованим) і непрямим умислом.

У конфліктній ситуації, що виникла з ОСОБА_11 ОСОБА_10 , знехтувавши можливими наслідками, обрав найрадикальніший спосіб його вирішення застосування насилля, яке було достатнє для спричинення загиблому тілесних ушкоджень, у тому числі і тяжких.

Щодо спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 , то в діях ОСОБА_10 має місце необережна форма вини у вигляді кримінальної протиправної недбалості. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг їх передбачити.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в судовому засіданні доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Суд вважає, що своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості спричинених злочином наслідків, віку та стану здоров`я обвинуваченого, особи обвинуваченого: який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; до затримання офіційно працював вантажником у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД»; за місцем проживання характеризується посередньо; має на утриманні матір, яка має другу групу інвалідності; раніше не судимий, вчинив злочин вперше, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції інкримінованої йому статті, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_10 статей 69, 75 КК України.

Враховуючи обраний вид покарання, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 5 ст. 178 КПК України, вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, 17 листопада 2021 року потерпіла ОСОБА_22 подала цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_22 мотивований тим, що вона є сестрою ОСОБА_11 , внаслідок смерті якого їй була нанесена матеріальна та моральна шкода. Зазначає, що нею були витрачені грошові кошти у розмірі 9 598, 29 грн. на лікування та поховання ОСОБА_11 . Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_22 оцінила у розмірі 300 000 грн. Вказує, що смерть її брата завдала їй тяжких моральних страждань, які виразились, зокрема, у переживаннях під час лікування брата та після його смерті, а також було порушено нормальні життєві зв`язки позивача (т. 1 а.с. 47-49).

Таким чином, посилаючись на положення статей 1166, 1167 ЦК України позивач просить суд стягнути на користь ОСОБА_22 з обвинуваченого ОСОБА_10 шкоду, яка заподіяна внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 309 598,29 грн., з яких 300 000 грн. спричинена моральної шкоди, а 9 598, 29 грн. матеріальна шкода у вигляді витрат на лікування та поховання ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_10 цивільний позов потерпілої не визнав.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали заявленого цивільного позову, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: ОСОБА_10 є винним в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_11 .

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, потерпілою особою, яка померла внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_11 , 1993 року народження.
Потерпілою особою внаслідок вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, була визнана сестра ОСОБА_11 ОСОБА_22 на підставі постанови слідчого (т. 1 а.с. 168-175).

Так, із доданих до цивільного позову матеріалів, убачається, що витрати матеріального характеру понесені ОСОБА_22 на лікування та поховання ОСОБА_11 наступні: за лікування 2455,50 грн., за поховання 7 142, 79 грн. (т. 1 а.с. 50).

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Таким чином, з урахуванням положень статей 1166, 1201 ЦК України, стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_22 підлягає матеріальна шкода в розмірі 9 598, 29 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_22 моральної шкоди, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди ОСОБА_22 , що виразилося у нервовому потрясінні, перенесеному стресі та стражданні від загибелі рідної людини її брата та незворотності втрати.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_22 до ОСОБА_10 , щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої загибеллю її брата, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення за рахунок відповідача.

Суд, при визначені розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_22 моральної шкоди враховує, зокрема роз`яснення, викладені в пункті 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди»: ступінь вини ОСОБА_10 , тяжкість втрати, неможливості її відновлення, право на отримання грошової компенсації моральної шкоди іншими членами родини загиблого, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_10 на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 200 000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача та не поставить в край тяжкий матеріальний стан ОСОБА_10 .

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 07 вересня 2021 року.
Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили, залишити без зміни.

Цивільний позов ОСОБА_22 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_22 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 9 598 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 29 копійок та 200 000 (двісті тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Речові докази по справі, а саме:
-мобільний телефон марки «Sigma mobile», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 ; ІМЕІ: НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_10 ;
- сорочку, повернути спадкоємцям ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1