Справа № 357/6318/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001148 від 31.05.2022, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Печенга, російської федерації, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого на посаді водія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває угода про визнання винуватості від 04 серпня 2022 року, укладена між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001148 від 31.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у придбанні, зберіганні та носінні вибухових пристроїв та бойових припасів, а саме ручної осколкової гранати «РГД-5» у зборі із запалом дистанційної дії УЗРГМ без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених пп.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер «істини» у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди недостатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника обвинуваченого протягом усього періоду досудового розслідування, адже обвинувачений, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак, у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема, формулювання обвинувачення, узгоджену міру покарання, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої обвинуваченим позиції щодо укладеної угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Як зазначалось вище, обов`язковою умовою для затвердження угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, що нерозривно пов`язано із наявністю фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого.

Разом з тим, під час здійснення судового розгляду на підставі поданої прокурором угоди, під час дотримання вимог КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та з`ясування факту беззастережного визнання вини в тому, що ставиться йому в вину стороною обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_4 висловився таким чином, що викликало сумнів в суду щодо беззастережності такого визнання.

Зокрема, щодо викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, яке ставиться в вину ОСОБА_4 , то суд звертає увагу на те, що угода про визнання винуватості в частині формулювання обвинувачення ОСОБА_4 щодо незаконного придбання вибухових пристроїв та бойових припасів містить посилання на: «у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці», «у невстановлених осіб», що ставить під сумнів беззастережне визнання ОСОБА_4 своєї вини, а також щире каяття та, як наслідок, визнання вказаної обставини такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого. Разом з цим, вказані обставини унеможливили конкретизацію та роз`яснення судом обвинувачення із зазначенням конкретних дат, часу, способу, місця та інших обов`язкових ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_4 .

Крім того, узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим в ст. 65 КК України.

Зокрема, санкцією ч.1 ст.263 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначаючи покарання, окрім іншого, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до обвинувального акту обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 визначено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, яка передбачена п.11 ч.1 ст.67 КК України, та не зазначено про обставину передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, при узгодженні міри покарання для обвинуваченого сторонами визначено покарання наближене до мінімального, передбачене санкцією ч.1 ст.263 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Отже, на переконання суду, при визначенні виду і розміру покарання сторонами угоди не враховано підвищений? ступінь суспільної? небезпеки вчиненого злочину, оскільки покарання для осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень в період воєнного стану, яке призначатиметься з урахуванням обтяжуючої обставини, передбаченої п.11 ч.1 ст.67 КК України, має бути наближеним до максимальної межі, передбаченої КК України.

Тобто, узгоджене сторонами покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з призначенням іспитового строку, явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому може сприяти попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, що незаконно поводяться зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, а за такого збільшення загрози громадському прядку, життю та здоров`ю людей.

Крім того, з огляду на правову позицію, викладену в п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 №13 обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом, визначення сторонами таких обов`язків в даній угоді про визнання винуватості не входить до компетенції останніх та виходить за межі змісту угоди.

З огляду на викладене, угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні належить відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 468-474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в затвердженні угоди від 04 серпня 2022 року по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001148 від 31.05.2022 про визнання винуватості, укладеної між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .
Судове провадження продовжити в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ