Справа № 127/3985/22
Провадження №11-кп/801/749/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001227 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2022, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Хмельницького, громадянку України, з вищою освітою, не одружену, яка має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12 вересня 2021 року близько 14.50 години, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Laguna» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїзної частини автодороги М12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, що пролягає по об`їзному шосе міста Вінниця, зі сторони вулиці Київської, в районі 395 км - 400 м, перед початком виконання маневру розвороту ліворуч, завчасно не зайняла відповідного крайнього положення на проїзній частині, не переконалась, що зміна напрямку її руху буде безпечною та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надала переваги у русі автомобілю марки «Mitsubishi Lancer» держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , яка рухалась в зустрічному напрямку, виїхала на смугу руху останньої, чим створила для неї небезпеку та змусила, з метою попередження дорожньо-транспортної пригоди, змінити траєкторію руху праворуч, що призвело до подальшого наїзду на перешкоду у вигляді металевого відбійника.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1064 від 03.12.2021, представлені у вигляді сполучної травми тіла - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних відкритих ран голови, забою грудної клітки - компресійного перелому тіла четвертого грудного хребця II - III ст., забою правої кисті. Вказані травми відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/13626-ІТ від 01.10.2021 «...В ситуації яка склалася, водій автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 не мала технічної можливості попередити зіткнення шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Mitsubishi Lancer» до смуги руху автомобіля «Renault Laguna», тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної події не вбачається. В діях водія автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, при чому невідповідність вимогам п. 10.4 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди».
Таким чином, водій ОСОБА_6 порушила вимоги п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 10.1 передбачено, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.4 передбачено, що «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот».
Порушення вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку вказівку на призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі, з позбавленням права керувти транспортними засобами та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вказати у мотивувальній та резолютивній частині вироку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що у ОСОБА_6 є малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому покарання у виді обмеження волі не може бути призначене обвинуваченій.
Також ОСОБА_6 не може бути призначене покарання у виді арешту та виправні роботи, так як обвинувачена не працює, а тому їй слід призначити покарання у виді штрафу.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, так як суд прийшов до вірних висновків, однак у разі зміни вироку просить призначити більш м`яке покарання ніж штраф в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобом, оскільки не матиме реальної фінансової можливості виконати вирок.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просив змінити вирок суду в частині визначення основного виду покарання, так як суд не врахував, що до обвинуваченої можливо застосувати покарання лише у виді штрафу, обвинувачену ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які просили в разі призначення штрафу застосувати ст. 69 КК України, представника потерпілого ОСОБА_9 , який також просив пом`якшити покарання з застосуванням ст. 69 КК України, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невірне визначення виду покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6
має на утриманні малолітню дитину, якiй на даний час виповнилось 4 роки,
що, згідно ст. 60, 61 КК України, позбавляє можливості призначити їй
покарання у виді арешту та обмеження волі, а з урахуванням того, що обвинувачена не працює, їй не може бути призначено і такий вид покарання, як виправні роботи, оскільки ч. 1 ст. 57 КК України передбачено, що такий вид покарання відбувається за місцем роботи засудженого, однак обвинувачена ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована.

Тому у даному випадку єдиним із передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України видом основного покарання, яке законом не містить обмежень для застосування, є покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, судом при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_6
карання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі допустив
неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
що є підставою для змiни вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413
КПК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Крім того, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, враховуючи обставини кримінального провадження, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та не має претензій до обвинуваченої, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка щиро кається у вчиненому, є особою раніше не судимою, має на утриманні малолітню дитину, так як є одинокою матір`ю, не працює, проживає зі своєю матір`ю похилого віку, а призначення покарання у виді штрафу, в розмірі передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, буде важким тягарем для ОСОБА_6 , що не ґрунтується на вимогах ст.ст. 50, 65 КК України, апеляційний суд вважає за доцільне призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на зазначене вирок суду слід змінити в частині визначення основного покарання, залишивши додаткове покарання без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 409, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2022 щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 грн на користь держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4