КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1724/22
Провадження № 1-кп/552/188/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2022 року Київський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську кримінальне провадження за №0000061 з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Березовське, Лисичанського району, Луганської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаного, військовослужбовець військової служби за контрактом-головний сержант-командир відділення інженерно-аеродромного взводу аеродромно-експлуатаційної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (по особовому складу) обвинуваченого ОСОБА_6 призначено на посаду головний сержант командир відділення інженерно аеродромного взводу аеродромно експлуатаційної роти батальйону аеродромно технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, штаб-сержант ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують штаб-сержанта ОСОБА_6 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, штаб-сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, строком на 30 (тридцять) діб. Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 (тридцять) діб. Однак, штаб-сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях. ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, штаб-сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді головний сержант командир відділення інженерно аеродромного взводу аеродромно експлуатаційної роти батальйону аеродромно технічного забезпечення, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово, ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 24.02.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (дислокувалася за адресою: АДРЕСА_1 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

09.03.2022 штаб-сержант ОСОБА_6 добровільно та з власної ініціативи прибув до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( АДРЕСА_1 ), де повідомив про себе і вчинений ним злочин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час підготовчого судового засідання, 30.05.2022 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою обвинувачений в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.5 КК України, визнав себе винним повністю, щиро покаявся та сприяв під час досудового розслідування розкриттю кримінального правопорушення. Також зобов`язувався беззастережно визнати обвинувачення у кримінальному провадженні.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 407 КК України, з застосуванням вимог ст.ст.58, 69 КК України та покарання, яке повинен понести обвинувачений у вигляді службового обмеження на строк 1 рік 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми грошового забезпечення до службового обмеження.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Частина 3 ст. 474 КПК України регламентує, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Таким чином кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений визнає себе винуватим є тяжким злочином, а отже угода відповідає вимогам закону.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПУ та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 314-315, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.58,69,407 ч.5 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Угоду від 30.05.2022 року про визнання винуватості між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та обвинуваченим ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винним за ч.5 ст.407 КК України з застосуванням ст.ст.58,69 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді службового обмеження на строк 1 рік 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми грошового забезпечення до службового обмеження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1