Справа № 947/683/21
Провадження № 1-кс/947/9487/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002217 від 26.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 365-2, ч.4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002217 від 26.08.2020 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , підозрюється у тому, що він з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що 19.06.2020 рішенням Київського районного суду м. Одеси, по цивільній справі № 947/6698/20, позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задоволено та визнано недійсними договори іпотеки від 16.02.2018,укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосовно земельних ділянок площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстраційними номерами 267 та 269 та скасовано записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою, оскільки зазначені земельні ділянки не належали іпотекодавцю ОСОБА_5 , а тому не могли бути предметом іпотеки, використовуючи ці недійсні іпотечні договори від 16.02.2018, заволоділи зазначеним об`єктом нерухомості, право власності на який належить на 2/3 частини ОСОБА_9 та на 1/3 частини ОСОБА_11 , чим спричинили останнім матеріальні збитки на загальну суму 2 836 767 гривень, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.
Крім цього, ОСОБА_8 , будучи державним реєстратором прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (), 18.08.2020 о 16 год. 38 хв. перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому в адміністративній будівлі Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, пр. 40 річчя Визволення, буд. 1, зловживаючи своїми повноваженнями щодо надання публічних послуг, з метою отримання неправомірної вигоди, в порушення вимог діючого законодавства про державну речових прав на нерухоме майно, прийняв рішення № 53663942 щодо заяви № 40977245 від 14.08.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу та вчинив протиправну реєстраційну дію, виконавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

за № 32558804 та за № 34073730 про припинення (скасування) записів про право власності ОСОБА_9 в 2/3 частини та ОСОБА_11 в 1/3 частини на земельну ділянку площею 0,0317 га кадастровий номер :34:004:0051 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та одночасно о 16 год. 38 хв. запис за № 37812155 про реєстрацію за ОСОБА_6 (індексний номер витягу 220747707) права власності на вказану земельну ділянку, чим спричинив збитків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в розмірі 1 423 784 грн., що більше ніж в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_8 , будучи державним реєстратором прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (), 18.08.2020 о 16 год. 46 хв. перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому в адміністративній будівлі Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, пр. 40 річчя Визволення, буд. 1, зловживаючи своїми повноваженнями щодо надання публічних послуг, з метою отримання неправомірної вигоди, в порушення вимог діючого законодавства про державну речових прав на нерухоме майно, прийняв рішення № 53664180 щодо заяви № 40978028 від 14.08.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу та вчинив протиправну реєстраційну дію, виконавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за

№ 34073477 та за № 32559066 про припинення (скасування) записів про право власності ОСОБА_9 в 2/3 частини та ОСОБА_11 в 1/3 частини на земельну ділянку площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та одночасно о 16 год. 46 хв. запис за № 37812447про реєстрацію за ОСОБА_6 (індексний номер витягу 53664180) права власності на вказану земельну ділянку, чим спричинив збитків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в розмірі 1 412 983 грн., що більше ніж в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 365-2 КК України.

14.09.2022 в ході санкціонованого обшуку за місцем проживання

ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ,виявлено та вилучено наступні речі: печатка «Державний реєстратор Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області 4»; печатка «Державний реєстратор Лиманська районна державна адміністрація Одеської області 1»; печатка «Державний реєстратор Лиманська районна державна адміністрація Одеської області 3».

15.09.2022 слідчим винесено постанову про визнання вилучених речей речовими доказами, оскільки зазначені речі відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім цього, виявлено та вилучено наступні речі: предмети схожі на бойові патрони калібру 5,45 у кількості 120 шт.; магазин до АК-74 з маркуванням 17; магазин до АК-74 з маркуванням 14; магазин до АК-74 з маркуванням 31; магазин до АК-74 з маркуванням 42; магазин до АК-74 з маркуванням 44.

20.09.2022 року у вказаному кримінальному провадженні призначено експертизу зброї за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів».

Вилучені документи не входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, в зв`язку з чим, згідно ч.7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.
Вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та на яке було спрямоване кримінальне правопорушення.
Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна зазначивши, що накладення арешту на майно необхідно для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, доказів злочину, проведення криміналістичних експертиз, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2, ч.4 ст.358 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочинута має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), отже дане клопотання такого обгрунтування не містить.

Зокрема, з поданого клопотання жодним чином не вбачається, які конкретно відомості щодо обставин, які досліджуються в рамках вказаного кримінального провадження містять зокрема: предмети схожі на бойові патрони калібру 5,45 у кількості 120 шт.; магазин до АК-74 з маркуванням 17; магазин до АК-74 з маркуванням 14; магазин до АК-74 з маркуванням 31; магазин до АК-74 з маркуванням 42; магазин до АК-74 з маркуванням 44, вилучені в ході проведення обшуку від 14.09.2022 року та яке відношення має зазначене майно до кримінального провадження за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 365-2, ч.4 ст. 358 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що з зазначених вище підстав клопотання про арешт майна вже було повернуто прокурору відповідно до ухвали від 19.09.2022 року.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002217 від 26.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2, ч.4 ст.358 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1