Справа № 346/1698/22
Провадження № 11-сс/4808/203/22
Категорія ст.179 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді клопотання слідчим суддею прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_8 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на неї наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстроване місце проживання підозрюваної, де вона фактично проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматися від спілкування зі свідками та потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 .

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, прокурор посилається на те, що слідчим суддею належним чином не досліджено підстави обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не оцінено в сукупності всі обставини, у тому числі й зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України. Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що вона підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до восьми років та усвідомлює неминучість покарання за вчинення вказаного злочину. Також підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, на даний час офіційно ніде не працевлаштована, постійного джерела доходу не має, веде антисоціальний спосіб життя.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційні вимоги;

- підозрювана ОСОБА_8 заперечила вимоги апеляційної скарги прокурора та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на виконання вимог ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.176 КПК України є особисте зобов`язання.

Відповідно до статті 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При цьому, висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри за ч.4 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці під час апеляційного розгляду не підлягають.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, та правильно встановлено слідчим суддею, органами досудового розслідування частково доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зокрема, не доведено наявність такого ризику як можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора щодо можливості підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів звертає увагу на те, що фактів нез`явлення підозрюваної за викликом до органу досудового розслідування та суду в матеріалах, доданих до клопотання, не має.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги стосовно того, що ризик втечі підозрюваної підтверджується тим, що їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, оскільки для встановлення такого ризику необхідно брати до уваги всі обставини, пов`язані з особою підозрюваної: характеристики, майновий стан, наявність соціальних зв`язків.

Дана позиція відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, виходячи з аналізу рішень ЄСПЛ можна зробити висновок, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

За вказаних обставин, слідчий суддя, з врахуванням наявних доказів про можливу причетність підозрюваної до кримінального правопорушення, яке їй інкриміноване, даних про особу підозрюваної, яка вважається несудимою, має постійне місце реєстрації, дійшов правильного висновку про те, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з чим колегія суддів цілком погоджується.

З власних пояснень підозрюваної ОСОБА_8 вбачається, що вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а її чоловік наразі перебуває в медичному закладі, у зв`язку з чим обрання їй більш суворого запобіжного заходу може негативно вплинути на інтереси неповнолітніх дітей.

Крім того, під час розгляду провадження апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання виявився дієвим та останньою не порушувалися покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 року ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, умовно.

Разом з тим, апеляційний суд не може враховувати вищевказану інформацію при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , оскільки вищевказаний вирок суду не набув законної сили.

За вказаних обставин, підстав для застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, та існування інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.376,404,407,409,419,422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5