ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/502/22 Справа № 183/2965/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643 від 25 квітня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
Так, 24 квітня 2020 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розпивали спиртні напої за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування ОСОБА_9 користувалась своїм мобільним телефоном. 25.04.2020 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_9 пішла до себе додому. В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 25 квітня 2020 року, приблизно о 01 годині 35 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є протиправними та відкритими для потерпілої ОСОБА_9 , передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наздогнав останню ззаду біля будинку АДРЕСА_1 , штовхнув її в спину, від чого остання впала на коліна на землю, та вихватив із її рук сумку, в якій знаходилися паспорт, різні косметичні засоби, ключі, які не мають цінності для потерпілої, а також грошові кошти в загальній сумі 80 гривень, та, утримуючи викрадене, відбіг убік у темряву. Піднявшись з колін, ОСОБА_9 дістала із кишені свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору та подзвонила в поліцію, щоб повідомити про злочин. В цей час ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знову підбіг до неї ззаду та вирвав із її рук мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору, після чого з місця вчинення злочину із викраденим майном втік, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 3625 гривень 40 копійок у виді вартості викраденого телефону 3545 гривень 40 копійок та грошових коштів в сумі 80 гривень.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на те, що при ухвалені вироку, судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, обвинувачений вказує на однобічність та неповноту дослідження судом обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, зокрема те, що судом не було враховано, що під час проведення слідчого експерименту мало місце порушення вимог КПК України, оскільки працівниками поліції не було належним чином ознайомлено його та свідка ОСОБА_11 зі змістом протоколу, та було застосованого до нього недозволені методи слідства, й через психологічний примус, він підписав вказаний протокол. При цьому, обвинувачений зазначає, що на слідчому експерименті він пояснював, що мобільний телефон він знайшов на дорозі й забрав додому, та вже від працівників поліції дізнався, що він належить ОСОБА_12 .
Разом з цим, обвинувачений звертає увагу на ті обставини, що потерпіла в момент вчинення злочину, була в стані алкогольного сп`яніння, та навряд чи могла в темний час доби запам`ятати чоловіка, який вчинив злочин, а на впізнанні оговорила його. До того ж, обвинувачений наголошує на непричетності його до викрадення у Шумик сумки та вказує, що на ній, під час досудового розслідування, його відбитків пальців знайдено не було.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суд першої інстанції.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через незадоволення клопотання про відкладення розгляду провадження та надання часу для підготовки до судових дебатів, внаслідок чого суд не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації обвинуваченим права на виступ у судових дебатах, надання рівних умов сторонам для реалізації їх процесуальних прав, чим порушив принцип змагальності та справедливого судового розгляду, тому вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В запереченням на апеляційну скаргу захисника, прокурор не погоджується з доводами захисту та вважає, що вирок є законним та обґрунтованим, й скасуванню, з наведених в скарзі мотивів, не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд, що знайшло своє відображення у положеннях статей 7, 10, 22 КПК України, відповідно до яких зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 364 КПК України у судових дебатах виступають, зокрема прокурор, обвинувачений та його захисник.
Судові дебати є важливим етапом судового розгляду, коли обвинувачений та інші, зазначені в ч. 1 ст. 364 КПК України учасники судового провадження, виступають із промовами, в яких оцінюють обставини, установлені під час кримінального провадження, та досліджені докази, обґрунтовуючи свої висновки з питань, що підлягають вирішенню судом при постановленні судового рішення, з метою схиляння суду до прийняття позиції промовця (сторони кримінального провадження).
Під час судових дебатів найбільшою мірою проявляється така загальна засада кримінального провадження, як змагальність сторін у доведенні перед судом переконливості їхніх правових позицій, що у свою чергу сприяє всебічному, повному та неупередженому дослідженню всіх обставин провадження й постановленню законного й обґрунтованого рішення суду.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, що означає надання кожній стороні можливості ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.
Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі не було.
Так, з журналу та технічного запису судового засідання від 28.10.2021 видно, що суд, допитавши свідка ОСОБА_11 , постановив про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів, після чого захисником було заявлено клопотання про надання часу для підготовки до виступу в судових дебатах та відкладення судового розгляду, яке підтримав обвинувачений й наполягав на задоволенні цього клопотання, однак суд відмовив у його задоволенні та продовжив розгляд провадження. При цьому, у своїх виступах в судових дебатах, обвинувачений та захисник ще раз наголосили на неготовності до виступу та необхідності надання їм часу для підготовки, та суд вислухавши прокурора, формально надавши обвинуваченому останнє слово, видалився до нарадчої кімнати.
На переконання апеляційного суду, висновки суду про те, що сторона захисту відмовилася від участі в судових дебатах не відповідає встановленим апеляційним судом обставинам, де зокрема, сторона захисту в судовому засіданні наполягала на тому, що від виступу в дебатах не відмовляється.
Разом з цим, позиція суду, що у сторони захисту було достатньо часу для підготовки до судових дебатів, з тих підстав, що окрім допиту свідку ОСОБА_11 , станом на 28.10.2021, всі інші докази у провадженні вже було досліджено, а кримінальне провадження розглядається протягом тривалого часу, не свідчить про обґрунтованість підстав для відмови у задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду для підготовки до судових дебатів, та позбавило сторону захисту права мати достатній час для підготовки до наступного етапу судового розгляду.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації, зокрема обвинуваченим та його захисником права на виступ у судових дебатах, не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав, що свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року) й що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, не узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції щодо забезпечення права на справедливий суд.
Отже, колегія суддів приходить до беззаперечного висновку про допущення судом істотних порушеннь вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на вищенаведені обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 2, 3, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Отже, при новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Разом з цим, суд має перевірити й заявлені обвинуваченим факти застосування до нього працівниками поліції під час досудового розслідування цього провадження, зокрема на слідчому експерименті, недозволених методів досудового розслідування.
Що стосується запобіжного заходу, обраного ОСОБА_6 , то враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, суспільно корисною працею не займається, тобто не має стійких соціальних зв`язків, та зважаючи на практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити до 01 серпня 2022 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженю не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3