УХВАЛА
Іменем України

10 травня 2022 року
м. Київ
справа № 357/15079/15-к
провадження № 51-1446 ск 21
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянула касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року і

встановила:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК України) і призначено остаточне покарання на підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Київський апеляційний суд ухвалою від 29 січня 2021 року повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 , оскільки вона була подана після закінчення строку апеляційного оскарження і останній не порушував питання про поновлення цього строку.

Верховний Суд ухвалою від 24 березня 2021 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу суду апеляційної інстанції.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_4 знову подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року скаржнику було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, послався на те, що на проголошенні вироку він присутнім не був у зв`язку із погіршенням стану здоров`я з 11 грудня 2020 року та не мав можливості в передбачений законом строк звернутися з апеляційною скаргою. Копію оскаржуваного вироку отримав

17 грудня 2020 року через свою матір. Таким чином, на його думку, суд апеляційної інстанції в порушення ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського Суду, повернув його апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
При цьому, ч. 1 ст. 117 КПК України встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається із доданої до касаційної скарги копії ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на проголошенні вироку не був присутнім через неявку у судове засідання, копію оскаржуваного вироку отримав 17 грудня 2020 року через свою матір. Крім того вказав, що 14 січня 2021 року ОСОБА_4 вже подавав апеляційну скаргу на вказаний вирок місцевого суду та ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року його апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутності клопотання про поновлення такого строку.

Апеляційний суд, розглянувши повторну апеляційну скаргу на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року дійшов висновку, що скаржник не навів поважних та об`єктивних причин для звернення з апеляційною скаргою в більш короткий строк та вказав, що зазначені скаржником обставини об`єктивно не могли перешкодити оскаржити вирок місцевого суду у межах встановленого процесуальним законом строку, а тому на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив у поновленні пропущеного строку та повернув апеляційну скаргу.
З таким висновком погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Із огляду на зазначене, обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, касаційна скарга обвинуваченого не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3