ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/54/22 Справа № 215/3325/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним проступком.

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним проступком.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування завданої майнової шкоди 6768 (шість тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 59 коп та моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень, разом - 26768 (двадцять шість тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 59 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування завданої моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 11.09.2016 приблизно о 18.00 годині він був у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , почув голос своєї дружини ОСОБА_11 про допомогу, вибіг на вулицю за територію свого домоволодіння, де побачив свою сусідку ОСОБА_10 .

Не розібравшись у ситуації, яка склалася між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних відносин у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

В цей же день, приблизно о 18.05 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого домоволодіння за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_10 один удар лівим кулаком руки в обличчя у верхню губу. Діючи далі з єдиним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , ОСОБА_7 схопив своєю рукою ОСОБА_10 за праве передпліччя та викрутив його у протилежний бік.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів.

Крім того, 11.09.2016 приблизно о 18.05 годині ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 у ході сварки з ОСОБА_10 та спричинення їй тілесних ушкоджень, побачив сестру ОСОБА_10 ОСОБА_9 , яка прийшла їй на допомогу.

В цей час і місці у ОСОБА_7 на ґрунті неприязних відносин раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

В цей же день, приблизно о 18.10 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого домоволодіння за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_9 своєю рукою за волосся та штовхнув її об вхідні ворота свого домоволодіння.

Після цього ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , схопив її правою рукою за горло, а долонею лівої руки наніс один прямий удар в обличчя в область носу.

Потім ОСОБА_7 долонею своєї лівої руки спричинив ОСОБА_9 ще один прямий удар в обличчя в область носу. Після чого, ОСОБА_7 , тримаючи своєю рукою ОСОБА_9 за волосся, шляхом поштовху її голови об вхідні ворота свого домоволодіння наніс їй приблизно 3-4 удари.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у період з грудня 2017 року до березня 2020 року в матеріалах кримінального провадження містилась постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 24.07.2017 р, а також повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24.07.2017 р, які не містили підпису прокурора, проте у березні 2021 року на вищевказаних документах міститься підпис, що апелянт вважає підробленням документів.

Апелянт зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення в групу прокурорів прокурора ОСОБА_13 , крім того, жодних слідчих дій, крім огляду місця події у невідкладному випадку, слідчий не мав права проводити без реєстрації заяви ОСОБА_9 в ЄРДР, на що, на думку апелянта, не звернув увагу суд першої інстанції.

Апелянт висловлює сумніви щодо показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , наданих в суді першої інстанції, та на які посилається у вироку суд першої інстанції.

Апелянт просить повторно дослідити такі докази:

- а.с. 68 т. 1 апелянт зазначає, що у витязі з кримінального провадження № 0002095, дата внесення 12,09.2016 р., відносно спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що мали місце (рік не зазначений) приблизно о 18.30 год. невстановленою особою (а не апелянтом), біля будинку АДРЕСА_1 ;

- а.с. 69 т. 1 - апелянт зазначає, що у постанові про призначення групи слідчих від 12.09.2016 р. слідчі призначались для розслідування факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , а не ОСОБА_18 (тобто апелянт вважає, що групи слідчих по факту розслідування тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_17 - не призначалось);

- а.с. 70 т. 1 - апелянт зазначає, що доручення про проведення досудового розслідування від 12.09.2016 р. надавалось лише за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

- а.с.71 т. 1 - апелянт зазначає, що в повідомленні про початок досудового розслідування від 12.09.2016 р., зазначено, що 12.09.2016 р. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002095 за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

- а.с. 72 т. 1 - апелянт зазначає, що в постанові про призначення групи прокурорів від 13.09.2016 р. група прокурорів призначались для розслідування факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а не ОСОБА_18 ( тобто групи прокурорів по факту розслідування тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_17 - не призначалось).

- а.с. 73 т. 1 - апелянт зазначає, що в рапорті від 12.09.2016 р. зазначено, що 12.09.2016 р. до Тернівського ВП КВП по телефону з 14-ї міської лікарні надійшло повідомлення, про надання медичної допомоги ОСОБА_10 , діагноз: забій м`яких тканин голови, забій та часткове ушкодження зв`язок правого ліктьового суглобу та правої кісті. Остання пояснила, що 11.09.2016 р. її вдарив сусід ОСОБА_19 (на думку апелянта не невстановлена особа, як зазначено у повідомленні), мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

- а.с. 78 т. 1 - апелянт зазначає, що в рапорті від 12.09.2016 р. зазначено, що 12.09.2016 р. до Тернівського ВП КВП по телефону з 14-ї міської лікарні надійшло повідомлення, про те, що надана медична допомога ОСОБА_9 , діагноз: забій м`яких тканей голови, забій шийного відділу хребта. Остання пояснила, що 11.09.2016 р. близько 18.40 год її вдарив сусід ОСОБА_19 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

- а.с. 74 т. 1 - апелянт зазначає, що в рапорті від 15.09.2016 р. зазначено, що 15.09.2016 р. до Тернівського ВП КВП по телефону з 2-ї міської лікарні надійшло повідомлення, про те, що надана медична допомога ОСОБА_9 , діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку. Остання пояснила, що 11.09.2016 р. її вдарив сусід ОСОБА_19 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Подія раніше зареєстрована в ЖЕО Тернівського ВП за номером 12090 від 12.09.2016 р.

Апелянт вважає, що станом на 12.09.2016 р. у ОСОБА_9 , згідно повідомлення з 14-ї міської лікарні було лише забій м`яких тканей голови, забій шийного відділу хребта (тобто не було навіть синців), а коли ОСОБА_9 , через три дні, звернулась до 2-ї міської лікарні, її діагноз був зовсім інший: ЗЧМТ, струс головного мозку.

- а.с. 75 т. 1 - апелянт зазначає, що в протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.09.216 р. ОСОБА_10 просила притягнути до відповідальності ОСОБА_20 (а не невстановлену особу), який, як зазначала в заяві ОСОБА_10 11.09.2016р. приблизно о 18.40 год. завдав декілька ударів долонею лівої руки в область голови. В п. 7 заяви ОСОБА_10 зазначає особу, яку вона підозрює у вчиненні кримінального правопорушення: ОСОБА_21 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . В п. 8 заяви, очевидцем події ОСОБА_10 вказує ОСОБА_14

- а.с. 77 (зворот) т. 1 - апелянт зазначає, що в протоколі допиту потерпілого від 13.09.2016 р. щодо механізму отриманих нею тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_22 кулаком лівої руки наніс їй один удар в область правої скули, наносив удари долонею лівої руки: три удари в область правого вуха, один удар долонею лівої руки в область носа та губ, потім ОСОБА_21 схопив своєю правою рукою за горло ОСОБА_23 , яку припер спиною до металевих воріт свого домоволодіння, а лівою взяв її за волосся та два рази вдарив потилицею об ворота. Не відпускаючи волосся ОСОБА_23 , ОСОБА_21 схопив лівою рукою за волосся ОСОБА_10 , потім відпустив волосся Самойлової, і не відпускаючи горло ОСОБА_9 , почав її душити.

Апелянт наголошує, що під час допиту у якості потерпілої 13.09.2016 р. ОСОБА_10 не надавала пояснень, яким чином ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження, в результаті яких ОСОБА_10 отримала забій та часткове ушкодження зв`язок правого ліктьового суглобу та правої кісті. При цьому, як свідчить з показів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , одночасно лівою рукою тримаючи ОСОБА_23 за волосся, схопив тією ж лівою рукою за волосся Самойлову.

- а.с.79 т. 1 - апелянт зазначає, що в протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.09.2016 р, ОСОБА_9 просила притягнути до відповідальності ОСОБА_24 , який 11.09.2016 р. приблизно о 18.40 год. завдав три удари долонею лівої руки в область голови, хапав за горло. В п. 7 заяви ОСОБА_9 зазначає особу, яку вона підозрює у вчиненні кримінального правопорушення: ОСОБА_25 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . В п. 8 заяви, очевидцем події ОСОБА_9 вказує ОСОБА_14

- а.с. 80 т. 1 - ОСОБА_9 була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потепілого.

- а.с.81 т. 1 - в протоколі допиту потерпілого від 13.09.2016 р. по кримінальному провадженню № 0002095 внесеного до ЄРДР 12.09.2016 р. щодо механізму отриманих нею тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 зазначила, аналогічний механізм отриманих нею тілесних ушкоджень, який в протоколі допиту потерпілої зазначала ОСОБА_10 , в тому числі, що ОСОБА_7 , одночасно лівою рукою тримаючи ОСОБА_9 за волосся, схопив тією ж лівою рукою за волосся ОСОБА_10

- а.с. 92-93 т. 1 - в акті судово-медичного дослідження (обстеження) №1751, від 15.09,2016 р. щодо обставин справи експерт зазначає, що зі слів ОСОБА_10 , 11.09.2016 р. приблизно о 18,40 год. на вулиці сусід кулаком вдарив в обличчя праворуч, схопив рукою за обличчя та подряпав, схопив за праву руку та викрутив її.

Медичні записи в амбулаторій картці ОСОБА_10 , виданої 14-ю міською лікарнею м. Кривого Рогу - «12.09.16 р. травматолог: жалобы на боли в правом лучезапястном суставе. При осмотре: ушибы мазких тканей теменной области слева, ссадина верхней губы, в/3 правого предплечья, болезненность, ограниченость движений. ДЗ: Ушибы м`яких тканей теменной области справа. Спадина верхней губы. Ушиб, повреждение связок правого локтевого сустава. На ренгенограммах черепа № 1091 от 12.09.16 г., правого локтевого сустава предплечья № 1092 от 12.09.16 г. и правого лечезапястного сустава в проекциях № 1093 - костно-травматических повреджений не виявлено.

Апелянт наголошує, що в рапорті чергового Тернівського ВП КВП від 12.09.2016 р. зазначено, що діагноз щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який повідомили з 14-ї лікарні був такий - забій м`яких тканин голови ( навіть не синець), забій ( не синець) та часткове ушкодження зв`язок правого ліктьового суглобу та правої кісті ( а.с. 73 т. 1), тоді як в медичних документах, які були надані до експертної установи зазначено садна верхньої губи праворуч, але як видно з рапорту, первинно, даного діагнозу не було.

Апелянт наголошує, що відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1751, 12.09.2016 р. експерт виявив у Самойлової ушкодження у вигляді садна верхньої губи праворуч; синця правового передпліччя, яких станом на 12.09.2016 р. не було.

- а.с. 100 т. 1 - апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься постанова про призначення додаткової судово - медичної експертизи від 09.11.2016 р. відносно потерпілої ОСОБА_10 . В резолютивній частині даної постанови, слідчий зазначає, що ним призначається саме додаткова судово-медична експертиза (в мотивувальній частині постанови відсутні обгрунтування, чому слідчий не бере до уваги висновки першої судово-медичної експертизи або у зв`язку з чим слідчий призначає додаткову судово-медичну експертизу та де результати первинної судово-медичної експертизи, тому як в матеріалах кримінального провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_18 ).

- а.с. 107-108 т. 1 - апелянт зазначає, що з тексту висновку судово-медичної експертизи №2130, початої 10.11.2016 та закінченої 16.11.2016, проведеної на підставі постанови слідчого від 09.11.2016 р., вбачається, що експерту не було надано висновок судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_17 , який мав бути направлений до експертної установи, згідно постанови слідчого від 09.11.2016 р., замість висновку судово-медичної експертизи, експерт під час проведення додаткової експертизи користувався актом судово-медичного обстеження № 1751, але даний акт експерту не направлявся слідчим.

Апелянт також зазначає, що в медичній картці амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_10 ,, записи починаються з 16.09.2016 р., відсутні записи від 12.09.2016 р. ( в рапорті від 12.09.2016 р. зазначено, що 12.09.2016 р. Самойловій була надана медична допомога в 14-й міській лікарні).

- а.с. 103 т. 1 - апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 09.11.2016 р. відносно потерпілої ОСОБА_9 .

В п. 4 постанови зазначено - для ознайомлення експерту надати медичну каргу амбулаторного та стаціонарного хворого ОСОБА_9 .. В резолютивній частині даної постанови, слідчий зазначає, що ним призначається саме додаткова судово-медична експертиза ( в мотивувальній частині постанови відсутні обґрунтування, чому слідчий не бере до уваги висновки першої судово-медичної експертизи або у зв`язку з чим слідчий призначає додаткову судово-медичну експертизу та де результати первинної судово-медичної експертизи).

- а.с. 104-106 т. 1 - апелянт зазначає, що з висновку судово-медичної експертизи №2129, початої 10.11.2016 та закінченої 16.11.2016, проведеної на підставі постанови слідчого від 09.11.2016 р. стосовно потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що експерту не була надана амбулаторна картка ОСОБА_9 з 14 міської лікарні (в постанові про призначення додаткової судово - медичної експертизи від 09.11.2016 р. зазначена, в тому числі, амбулаторна картка), СКТ мозку та кісток датовано лише 16.09.2016 р,, яке було проведено в 2-й міській лікарні.

Апелянт також вважає, що висновки судово-медичних експертиз №929 та № 930 від 06.06.2017 року викликають сумніви.

- а.с. 111-114 т. 1, а.с.115-118 т. 1 - апелянт вважає, що протоколи проведення слідчого експерименту від 03.12.2016 р. за участю потерпілої ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_26 надруковані слідчим заздалегідь, в тому числі, обставини, встановлені слідчим експериментом, від руки написані лише дані учасників слідчого експерименту. На думку апелянта це свідчить про грубе порушення слідчим норм КПК України, та є недопустимим доказом, оскільки, на думку апелянта слідчий заздалегідь виготовив друкований текст протоколу, тобто «завідомо» знав, які саме відомості будуть підтверджені даним слідчим експериментом.

Апелянт також звертає увагу суду на той факт, що під час проведення вищевказаних слідчих експериментів понятою була присутня ОСОБА_27 , яка в березні 2017 року була допитана як свідок подій, у яких вона раніше була понятою ( а.с. 134-136 т. 1), крім того, жоден з дійсних учасників та свідків події, що мала місце 11.09.2016 року, в судовому засіданні не підтвердив, що бачили ОСОБА_27 , навіть потерпілі.

- а.с. 158 апелянт звертає увагу, що протоколи слідчих експериментів від 12.05.2017 р за участю потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_23 надруковані на принтері, при цьому відсутні попередні записи самого слідчого експерименту, незрозуміло де та коли було виготовлено друковані протоколи, де та коли вони були підписані учасниками. В матеріалах справи відсутні посилання, де саме зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, оскільки, диски, які були досліджені в суді першої інстанції - це лише копії.

Апелянт наголошує, що захиснику було відмовлено у виклику понятих, які брали участь під час проведення даних слідчих дій, а тому не можливо обґрунтовано висловитись щодо достовірності зафіксованих на відеозаписах обставин без допиту в судовому засіданні понятих, тому як ні ОСОБА_22 , ні захисник не були присутніми під час проведення слідчих експериментів, не мали можливості поставити питання.

Прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року скасувати в частині призначення покарання.

Просив постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн;

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Остаточно призначити покарання за ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Застосувати положення п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону та роз`яснень, які містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», не застосував положення ст. 70 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15, відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

Хоча ст. 37 КПК України і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК України. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 глави 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, яке затверджене наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, до реєстру підлягають внесенню відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Витяг з Реєстру згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).

Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Об`єднана палата зробила висновок, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК України, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12.09.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0002095 було внесено відомості за заявою потерпілої ОСОБА_10 , за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

20.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001420 були внесені відомості за заявою ОСОБА_9 про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 11.09.2016 року, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 24.07.2017 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002095 від 12.09.2016 року та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001420 від 20.07.2017 року, об`єднані в одне провадження під єдиним №0002095.

Колегія суддів зазначає, що постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002095 від 13.09.2016 року була визначена група прокурорів у складі прокурорів ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

Постановою від 20.07.2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001420, була визначена група прокурорів у складі прокурорів ОСОБА_30 , ОСОБА_29 .

Колегія суддів зазначає, що 24.07.2017 року прокурором ОСОБА_13 було погоджено та підписано повідомлення ОСОБА_7 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення у об`єднаному кримінальному провадженні №0002095, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 28.07.2017 року був також затверджений прокурором ОСОБА_13 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова від 29.01.2018 року про визначення групи прокурорів, відповідно до якої повноваження щодо підтримання державного обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні було покладено на прокурора ОСОБА_13 , проте відсутня постанова про призначення прокурора ОСОБА_13 до складу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні станом на час пред`явлення підозри та затвердження обвинувального акту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурором було долучено постанову про призначення групи прокурорів від 21.06.2017 року, відповідно до якої прокурор ОСОБА_13 був призначений старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002095 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Колегія суддів не враховує вказану постанову, оскільки вказана постанова була відсутня в матеріалах провадження станом на час завершення досудового розслідування, та не була відкрита сторонам в порядку, встановленому законом.
Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, постанова про призначення групи прокурорів від 21.06.2017 року відсутня в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що, відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, є обов`язковим, тому колегія суддів має сумнів щодо існування вказаної постанови станом на час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи відсутність постанови про призначення групи прокурорів від 21.06.2017 року в матеріалах досудового розслідування, колегія суддів вважає за необхідне визнати докази, зібрані під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні недопустимими, оскільки вони зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора ОСОБА_13 , який не мав на те законних повноважень, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 , а, враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення та значний проміжок часу, який пройшов з моменту його скоєння, наразі вичерпана можливість для їх отримання.
Тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та закрити вказане кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України задовольнити частково.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 рокустосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4