Справа №127/4327/14-к
Провадження №1-кп/127/2/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000792 від 02.09.2013,

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України, за наступних обставин.
Так, у середині серпня 2013 року директор ТОВ «Бізнес-Система Авто» ОСОБА_7 подав до Вінницької митниці Міндоходів України, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Стеценка, 75-а, попередні декларації щодо ввезення на митну територію України легкових автомобілів марки «Smart» у кількості 10 штук.
У серпні 2013 року до ОСОБА_7 на його станцію з ремонту газового обладнання в м. Вінниця заїхав його знайомий, представник Вінницької митниці Міндоходів України ОСОБА_4 , який на той час перебував на посаді головного інспектора сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання зовнішньо економічної діяльності Вінницької митниці Міндоходів України.
Під час зустрічі ОСОБА_7 в ході розмови із ОСОБА_4 поділився своїми планами щодо імпортування вищевказаних автомобілів на митну територію України через Вінницьку митницю Міндоходів України та звернувся до нього, як до раніше знайомої особи, для отримання консультацій з приводу порядку подачі митних декларацій до митного оформлення цих автомобілів.
У ході розмови, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, через посадових осіб Вінницької митниці Міндоходів України, з метою сприяння ними у швидкому і безперешкодному митному оформленні вказаних автомобілів за неправомірну вигоду в розрахунку із одного розмитненого автомобіля 2400 гривень.
У подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, запропонував ОСОБА_7 , надати йому копії документів (паспортів) на авто, які ввозяться в Україну для їх перевірки та погодження невстановленими слідством посадовими особами Вінницької Митниці Міндоходів України.
У середині серпня 2013 року ОСОБА_4 під час чергової зустрічі з ОСОБА_7 повідомив останньому, що службовими особами Вінницької митниці Міндоходів України погоджено питання щодо безперешкодного та швидкого митного оформлення автомобілів, які імпортуються ТОВ «Бізнес-Система Авто» в Україну і для цього необхідно подавати митні декларації для митного оформлення цих автомобілів до відділу митного оформлення №1 Вінницької митниці Міндоходів України, який знаходиться за адресою: м Вінниця, вул. Стеценка, 75-а.
Внаслідок здійснення впливу ОСОБА_4 на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, через невстановлених слідством посадових осіб Вінницької митниці Міндоходів України 23.08.2013 відділом митного оформлення №1 Вінницької митниці Міндоходів України, який знаходиться за адресою: м Вінниця, вул. Стеценка, 75-а, проведено митне оформлення імпортованих легкових автомобілів марки «Smart» у кількості 10 штук, в результаті чого ці автомобілі були випущені із зони митного контролю митниці у вільний обіг.
При наступних зустрічах і телефонних розмовах, які мали місце в місті Вінниця у кінці серпня 2013 року та 11-12 вересня 2013 року ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 передати для нього та інших осіб грошові кошти в сумі 24000 грн. за здійснення впливу на посадових осіб Вінницької митниці Міндоходів України, за сприяння ними у швидкому і безперешкодному митному оформленні вказаних вище зазначених автомобілів марки «Smart» у кількості 10 штук. Під час цих зустрічей ОСОБА_7 повідомив, що кошти він передасть як за попередньо оформленні 10 автомобілів, так і за наступні три автомобілі марки «Smart», в загальній сумі 31200 грн. при наступній зустрічі.
13.09.2013 в ході телефонної розмови ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що через власну зайнятість він не зможе зустрітися, натомість на зустріч прийде його знайомий ОСОБА_8 , якому необхідно передати раніше обумовлену суму грошових коштів.
В подальшому, 13.09.2013 близько 20.00 в кафе «Проспект», що знаходиться за адресою вул. Коцюбинського, 56 А, в м. Вінниці, ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 про передачу йому грошових коштів за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, через невстановлених слідством посадових осіб Вінницької митниці Міндоходів України, з метою сприяння ними швидкому і безперешкодному митному оформленні автомобілів «Smart» за неправомірну вигоду, під час зустрічі із ОСОБА_8 , який не був обізнаний про протиправні дії ОСОБА_4 , передав для останнього кошти в сумі 31200 грн., в розрахунку 24000 грн. за митне оформлення першої партії 10 автомобілів марки «Smart» та 7200 грн. за наступне митне оформлення 3 автомобілів марки «Smart», які в подальшому ОСОБА_4 не отримав у зв`язку із затриманням ОСОБА_8 слідчо-оперативною групою.
Обвинувачений в судовому засіданні вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та суду, пояснив, що він працював головним інспектором сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Вінницької митниці Міндоходів. У 2013 році він зустрівся з ОСОБА_7 , який ремонтував його автомобіль. ОСОБА_7 розповів йому, що має намір придбати декілька автомобілів та він порадив йому брокерів для здійснення розмитнення. Коли відбувалось розмитнення він перебував у відпустці, йому відомо, що ОСОБА_7 співпрацював з брокером ОСОБА_9 , але він не радив йому звертатися конкретно до нього за допомогою. Повідомив, що з ОСОБА_8 він перебував в приятельських відносинах, але не просив його зустрічатися з ОСОБА_7 . Також, зазначив, що не мав впливу на процес митного оформлення автомобілів, рішення про оформлення товару вирішувалося одноособово працівниками митниці та жодних вимог про передачу грошових коштів для прискорення оформлення документів по автомобілях він не висував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який на час подій працював начальником відділу оформлення транспортних засобів Вінницької митниці Міндоходів, суду пояснив, що йому було відомо про розмитнення автомобілів марки «Smart», однак яким чином здійснювалося оформлення він не пам`ятає. Повідомив, що був знайомий з ОСОБА_4 , він працював у відділі митних тарифів Вінницької митниці Міндоходів України, однак не мав відношення до оформлення документів з приводу розмитнення даних автомобілів та впливати на осіб, які здійснюють оформлення він не міг. Також, зазначив, що ніхто до нього не звертався, щодо прискорення оформлення документів з приводу автомобілів марки «Smart».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який працює головним державним інспектором Вінницької митниці, повідомив, що раніше був знайомий з ОСОБА_4 та перебував з ним в робочих відносинах. У 2013 році він проводив декларування частини автомобілів марки «Smart», які були ввезені на територію України, одного дня в кількості десяти штук, оформлення яких здійснювало два інспектори, і наступного в кількості трьох штук, оформлення яких проводило три інспектора. Повідомив, що декларації потрапляють до нього для оформлення на підставі розпорядження начальника. Після оформлення декларації ставиться відмітка про закінчення митного оформлення та система автоматично направляє електронну копію декларації на електронну адресу митного брокера. Також, зазначив, що до оформлення декларацій стосовно автомобілів марки «Smart» ОСОБА_4 не мав жодного відношення, та особисто він не спілкувався з ним з приводу даних автомобілів. Декларації були оформленні у передбачені законом строки, в звичайному режимі, ніхто жодних вказівок, щодо їх оформлення не давав, будь яких порушень допущено не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка на час подій працювала головним державним інспектором відділу митного оформлення Вінницької митниці, керівником якого був ОСОБА_10 , повідомила, що була знайома з ОСОБА_4 , який був її колегою по роботі та працював в іншому відділі, а саме класифікації товарів. Також, зазначила, що вона займалась оформленням декларацій на транспортні засоби марки «Smart», які надійшли їй для роботи через електронний розподіл документів. Крім того, повідомила, що ОСОБА_4 не мав відношення до здійснення декларацій даних об`єктів, та ні він ні будь-хто інший не звертались до неї з приводу сприяння оформлення даних декларацій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка на час подій працювала головним державним інспектором відділу митного оформлення Вінницької митниці, керівником якого був ОСОБА_10 , повідомила, що була знайома з ОСОБА_4 , який був її колегою по роботі, вони працювали у різних відділах, але час від часу спілкувалися по роботі. Повідомила, що до її посадових обов`язків відносилось митне оформлення транспортних засобів, які перетнули митний кордон, а також надання та підготовка різноманітної звітності, ведення архіву. У 2013 році за результатом електронного розподілу їй було передано та вона здійснила митне оформлення одного транспортного засобу марки «Smart» за вантажною декларацією у звичайному порядку без жодних вказівок керівництва та згідно чинного законодавства. Митну вартість визначав декларант, та ОСОБА_4 жодним чином не міг вплинути на її визначення. Також, зазначила, що з ОСОБА_4 з приводу митного оформлення даного автомобіля вона не спілкувалась.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що знайомий з ОСОБА_4 вже тривалий час, оскільки працює митним брокером, а тому перебуває з ним у робочих стосунках. У 2013 році до нього двічі звертався ОСОБА_7 з приводу декларування транспортних засобів марки «Smart», які він привіз з-за кордону, перший раз була завезена більша кількість автомобілів близько десяти, а іншого разу менша здається два, але точно не пам`ятає. Щодо самої процедури оформлення зазначив, що першочергово проводилась попередня декларація для того щоб відбувся перетин кордону, потім по прибуттю відбувалась оцінка транспортних засобів, виконувався переклад документів, після чого відбувалось митне оформлення. Повідомив, що з ОСОБА_7 зустрічався близько чотирьох разів, в ході спілкування з яким обговорювали процедуру оформлення документів та вартість послуг, щодо необхідності передачі грошових коштів для пришвидшення оформлення не спілкувались. Також, зазначив, що з приводу отримання грошових коштів від ОСОБА_7 за спрощену процедуру оформлення документів ОСОБА_4 не повідомляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який на час подій працював декларантом «ФОП Чекотун» та займався митним оформленням вантажів, повідомив, що раніше знав обвинувачено та перебував з ним у робочих відносинах. У 2013 році ОСОБА_7 звертався до нього, щоб оформити партію автомобілів марки «Smart» та надав необхідні документи. Надані документи відповідали вимогам закону, а тому оформлення було вчинено згідно закону та митних правил у визначені терміни. Повідомив, що роботи по оформленню документів могли бути проведені позаробочим часом, але за окрему плату, що передбачено відповідними правилами. Також зазначив, що перешкод для оформлення документів не було, та ОСОБА_4 до розмитнення автомобілів відношення не мав, так як працював в іншому відділі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що він випадково зустрівся з ОСОБА_4 , з яким раніше був знайомий та який попросив у нього отримати передачу від незнайомої йому особи, оскільки він був зайнятий та не міг особисто забрати, та зазначив, що до нього мають зателефонувати, на що він погодився. Того ж дня, він разом з ОСОБА_15 перебував у кафе, де вживали алкогольні напої, та йому зателефонував невідомий чоловік, якому він повідомив місце свого перебування. В подальшому, даний чоловік приїхав у кафе, де передав йому пакунок зазначивши, що його слід передати ОСОБА_4 . Пакунок він не відкривав та, що знаходилося у ньому він не знав. Після чого, він поклав пакунок на стіл, а далі прийшли співробітники СБУ затримали його та вилучили пакунок при відкритті якого було встановлено, що всередині знаходились грошові кошти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив, що він знайомий з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . У 2013 році він разом з ОСОБА_8 перебував у кафе, де вони випивали алкогольні напої. Зазначив, що в ході даного відпочинку, він відлучався до барної стійки, для придбання алкогольних напоїв, а коли повернувся, до них підійшли працівники поліції, які дістали з-під столу грошові кошти та затримали ОСОБА_8 повідомляючи, що йому було передано хабар. Також, зазначив, що він не бачив, яким чином дані грошові кошти з`явилися у ОСОБА_8 .

Окрім показань обвинуваченого, свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- заява ОСОБА_7 про притягнення осіб, які вимагали від нього неправомірної вигоди, до передбаченої законодавством відповідальності від 29.08.2013 (т.2 а.с. 128-130):
- протокол огляду та вручення заздалегідь ідентифікаційних засобів коштів від 13.09.2013, відповідно до якого оглянуто грошові кошти номіналом по 500 грн. в кількості 62 штуки з серійними номерами: ЛГ 2230542, ЛГ 2230543, ЛГ 2230539, ЛГ 2230540, ЛГ 2230536, ЛГ 2230537, ЛГ 2230534, ЛГ 2230535, ЛГ 2230532, ЛГ 2230533, ЛГ 2230529, ЛГ 2230531, ЛГ 2230530, ЛГ 7230996, ЛГ 7230993, ЛГ 7230994, ЛГ 2230605, ЛГ 2230607, ЛГ 2230603, ЛГ 2230606, ЛГ 2230602, ЛГ 2230604, ЛГ 2230580, ЛГ 2230581, ЛГ 2230579, ЛГ 2230582, ЛГ 2230577, ЛГ 2230578, ЛГ 2230574, ЛГ 2230576, ЛГ 2230572, ЛГ 2230575, ЛГ 2230571, ЛГ 2230573, ЛГ 2230569, ЛГ 2230570, ЛГ 2230565, ЛГ 2230568, ЛГ 2230566, ЛГ 2230567, ЛГ 2230562, ЛГ 2230563, ЛГ 2230559, ЛГ 2230564, ЛГ 2230599, ЛГ 2230601, ЛГ 2230598, ЛГ 2230600, ЛГ 2230596, ЛГ 2230597, ЛГ 2230594, ЛГ 2230595, ЛГ 2230589, ЛГ 2230593, ЛГ 2230591, ЛГ 2230592, ЛГ 2230586, ЛГ 2230588, ЛГ 2230583, ЛГ 2230587, ЛГ 2230584, ЛГ 2230585, та номіналом 200 грн. в кількості 1 штука з серійним номером: ЕВ 6465428, в загальній сумі 31200 грн., які були помічені за допомогою спеціального люмінесцентного барвника (порошку) з обох сторін та торців, та на яких було зроблено напис «Хабар СБУ», в подальшому дані кошти були надані СБУ для участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій для отримання фактичних даних про отримання неправомірної вигоди працівниками органу доходів і зборів, громадянину України ОСОБА_7 , вони були поділені на дві частини та поміщені до внутрішнього відділення сумки ОСОБА_7 (т.2 а.с. 132-167);
- протокол огляду місця події від 13.09.2013, відповідно до якого було оглянуто приміщення кафе «Проспект», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено столик за яким сиділо двоє осіб, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , останній з яких повідомив, що він в даному кафе зустрічався із знайомив на ім`я ОСОБА_16 , який повернув йому кошти, які взяв у нього в борг в сумі 5000 грн. Потім ОСОБА_8 було запропоновано пред`явити долоні обох рук, під час перевірки яких на долоні лівої руки виявлено забарвлення світло-зеленого відтінку, після чого зроблено змиви з обох рук, далі під столом виявлено купюри номіналом по 500 грн., які окремо стопками зв`язані резиновою гумкою, при візуальному огляді за допомогою ультрафіолетової лампи на купюрах виділяється забарвлення світло-зеленого кольору, та напис «Хабар СБУ», кількість купюр складала 62 шт. номіналом 500 грн. і одна купюра 200 грн., які були поміщені до паперового пакету, який був опечатаний. Також, ОСОБА_8 було запропоновано показати наявні при собі речі та виявлено два телефони з двома сім-картами, дозвіл за зброю, пістолет, патрони для відстрілу гумових куль в кількості 14 шт., які в подальшому були вилучені (т.2 а.с. 168-172);
- протокол огляду від 24.09.2013, відповідно до якого було проведено огляд паперового пакету світло-коричневого відтінку з грошовими знаками, при відкритті якого виявлено грошові кошти номіналом по 500 та 200 грн. в кількості 63 купюри, з наступними серійними номерами: - банкноти номіналом 500 грн. серії ЛГ 2230542, ЛГ 2230543,ЛГ 2230539, ЛГ 2230540, ЛГ 2230536, ЛГ 2230537, ЛГ 2230534, ЛГ 2230535, ЛГ 2230532, ЛГ 2230533, ЛГ 2230529, ЛГ 2230531, ЛГ 2230530, ЛГ 2230580, ЛГ 2230581, ЛГ 2230579, ЛГ 2230582, ЛГ 2230577, ЛГ 2230578, ЛГ 2230574, ЛГ 2230576, ЛГ 2230572, ЛГ 2230575, ЛГ 2230571, ЛГ 2230573, ЛГ 2230569, ЛГ 2230570, ЛГ 2230565, ЛГ 2230568, ЛГ 2230566, ЛГ 2230567, ЛГ 2230562, ЛГ 2230563, ЛГ 2230559, ЛГ 2230564, ЛГ 2230599, ЛГ 2230601, ЛГ 2230598, ЛГ 2230600, ЛГ 2230596, ЛГ 2230597, ЛГ 2230594, ЛГ 2230595, ЛГ 2230589, ЛГ 2230593, ЛГ 2230591, ЛГ 2230592, ЛГ 2230586, ЛГ 2230588, ЛГ 2230583, ЛГ 2230587, ЛГ 2230584, ЛГ 2230585, ЛГ 7230996, ЛГ 7230993, ЛГ 7230994, ЛГ 2230605, ЛГ 2230607, ЛГ 2230603, ЛГ 2230606, ЛГ 2230602, ЛГ 2230604, - банкнота номіналом 200 грн. серії ЕВ 6465428 (т.2 а.с. 173-175);
- особова справа стосовно ОСОБА_4 , відповідно до якої встановлено, що з 04.01.2001, він займав посаду інспектора відділу митних доходів та платежів Вінницької митниці, з 31.07.2013 був головним інспектором сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та ходів регулювання ЗЕД (т.2 а.с. 176-197, т. 3 а.с. 1-135);
- посадова інструкція головного інспектора сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Вінницької митниці Міндоходів, відповідно до якої, метою його діяльності є вирішення питань класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності для цілей митного оформлення (т.3 а.с. 51-54);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.10.2013, відповідно до якого здійснено ознайомлення та вилучення завірених копій декларації (т.3 а.с. 141-144);
- витяги вантажних митних декларацій щодо митного оформлення транспортних засобів, які надійшли на адресу ТОВ «Бізнес-Система Авто» (т.3 а.с. 147-242, т.4 а.с. 1-22);
- висновок судово-фоноскопічної експертизи №63/4 від 23.01.2014, відповідно до якого неможливо встановити чи на наданих на дослідження файлах присутнє мовлення, яке належить ОСОБА_4 , а також встановити слова та фрази, які йому належать (т.4 а.с. 125-145);
- постанова про видачу грошових коштів для слідчих дій від 03.03.2014 (т.4 а.с. 147-149);
- постанова про передачу грошових коштів на зберігання від 09.10.2013 (т.4 а.с. 150-152);
- акт приймання-передачі речових доказів від 14.10.2013 (т.4 а.с. 153,154);
- доручення про проведення слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 від 04.09.2013 (т.6 а.с. 140,141);
- клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_4 від 04.09.2013 (т.6 а.с. 142-147);
- ухвала судді Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2013, відповідно до якої надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т.6 а.с. 148-152);
- постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 03.09.2013 (т.6 а.с. 156-158).
Також судом було дослідженого:
- витяг з кримінального провадження №0000792, внесеного до реєстру 02.09.2013, відповідно до якого були внесені відомості по ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 368 КК України (т.2 а.с. 127);
- ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013, про відсторонення ОСОБА_4 від займаної посади строком на два місяці (т.3 а.с. 136-138);
- ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2013, про надання тимчасового доступу та дозвіл на вилучення документів, які зберігаються у Вінницькій митниці, а саме, вантажно-митних декларацій (т.3 а.с. 139,140);
- постанова про визначення підслідності від 20.09.2013, відповідно до якої підслідність в кримінальному провадженні №0000792 визначено за прокуратурою м. Києва (т.4 а.с. 23,24);
- ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013, про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 34410 грн. (т.4 а.с. 25-28, 32-35);
- клопотання про арешт майна від 08.10.2013 (т.4 а.с. 29,30);
- ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2013, про накладення арешту на квартиру, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т.4 а.с. 31).
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, згідно роз`яснень, викладених в п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» слідує, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.
Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором.
Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (рішення від 18.01.1978 року Ireland v. the United Kingdom, n. 161, Series А, заява № 25), а також неодноразово у рішеннях проти України, зокрема, у справі «Коробов проти України» (рішення від 21.07.2011 року, п. 65, заява № 39598/03), вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, в межах пред`явленого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме, те, що він вчинив закінчений замах на одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.
Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 369-2 КК України (станом на 13.09.2013) кримінальним правопорушенням визнається одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція здійснити вплив за надання такої вигоди.
Об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише шляхом активної поведінки - дії у вигляді одержання неправомірної вигоди особою, яка пропонує за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави.
Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 369-2 КК є злочином із формальним складом, який визнається закінченим:
а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди;
б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, характеризується прямим умислом і корисливими мотивами.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 про передачу йому грошових коштів за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, через невстановлених слідством посадових осіб Вінницької митниці Міндоходів України, з метою сприяння ними швидкому і безперешкодному митному оформленні автомобілів «Smart» за неправомірну вигоду, під час зустрічі із який не був обізнаний про протиправні дії ОСОБА_4 , передав для останнього кошти в сумі 31200 грн., в розрахунку 24000 грн. за митне оформлення першої партії 10 автомобілів марки «Smart» та 7200 грн. за ще 3 автомобілі марки «Smart», які в подальшому ОСОБА_4 не отримав у зв`язку із затриманням ОСОБА_8 слідчо-оперативною групою.

Виходячи зі змісту пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, доказуванню підлягає: факт одержання неправомірної вигоди, як для себе, так і для третьої особи, зрештою, і сам факт існування такої визначеної конкретно третьої особи та компетентної особи, уповноваженої на виконання функцій держави, з числа службових осіб керівного посадового (службового) складу Вінницької митниці Міндоходів України, а також слід обґрунтувати і довести існування у ОСОБА_4 можливостей такого впливу на компетентних службових осіб керівного складу Вінницької митниці Міндоходів України.

Жодну із зазначених обставин, на думку суду, стороною обвинувачення під час здійснення судового розгляду поза розумним сумнівом не доведено.

Так, в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України не визнав, та зазначив, що у 2013 році він працював головним інспектором сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Вінницької митниці Міндоходів, однак він не мав впливу на процес митного оформлення автомобілів, оскільки рішення про оформлення товару вирішувалося одноособово працівниками митниці та жодних вимог про передачу грошових коштів для прискорення оформлення документів по автомобілях він не висував.

Пояснення обвинуваченого узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на час подій працювали у Вінницькій митниці та безпосередньо здійснювали розмитнення транспортних засобів, зокрема вони зазначили, що ОСОБА_4 не звертався до них з приводу прискорення митного оформлення автомобілів марки «Smart», дане оформлення було здійснено в межах строку та відповідно до вимог закону. Крім того, повідомили, що ОСОБА_4 відповідно до займаної посади, не міг здійснювати вплив на працівників Вінницької митниці.

Дані обставини також підтверджуються допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які працювали митними брокерами, та повідомили, що здійснювали декларування транспортних засобів марки «Smart», проводили їх оцінку, виконували переклад документів, після чого здійснювали митне оформлення. Також зазначили, що перешкод для оформлення документів не було, та ОСОБА_4 до розмитнення автомобілів відношення не мав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що йому було передано у кафе пакунок з невідомим вмістом особою чоловічої стані з яким він раніше знайомий не був. Пакунок він поклав на стіл, а далі він був затриманий працівниками СБУ.

Вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, - це будь-яка дія, що полягає у здатності однієї особи (завдяки авторитету, особистим якостям, дружнім чи іншого роду стосункам, тощо) вносити певні або суттєві корективи та зміни у процедуру чи порядок ухвалення рішення, що належить до компетенції особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або у поведінку цієї особи.

Так, в обвинувальному акті не зазначено коло осіб, на яких обвинувачений ОСОБА_4 міг нібито здійснити вплив за прийняття рішення. Також, не зазначено, чи мають невстановлені слідством особи, повноваження як особи, які уповноважені на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Досліджені судом докази жодним чином не підтверджують намір ОСОБА_4 вчинити протиправний вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, що є невід`ємним елементом інкримінованого кримінального правопорушення.

Тобто, у вказаному обвинуваченні не зазначені і фактично не описані об`єкт та об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Крім того, під час судового засідання не було надано доказів, що підтверджують факт вимоги чи пропозиції ОСОБА_4 про надання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення, особою уповноваженою на виконання функцій держави, оскільки свідок в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , який звернувся до правоохоронних органів з заявою при вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 судом допитаний не був, оскільки на неодноразові виклики суду не з`явився, а застосовані приводи виконати не вдалося. Судом було вжито всіх необхідних заходів для встановлення місця знаходження ОСОБА_7 починаючи з 12.07.2018 (т. 5 а.с. 36).

Суд звертає увагу, що саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок забезпечення явки свідків для надання показань, однак прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту свідка ОСОБА_7 .

Також, судом було досліджено посадову інструкцію головного інспектора сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Вінницької митниці Міндоходів, відповідно до якої, метою діяльності головного інспектора є вирішення питань класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності для цілей митного оформлення. Головний інспектор підпорядковується безпосередньо завідувачу сектору контролю за класифікацією та кодуванням товарів.

Тобто, аналізуючи показання обвинуваченого, свідків, надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що дані матеріали лише підтверджують те, що ОСОБА_7 була подана заява про кримінальне правопорушення, а також те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зустрічалися декілька разів, оскільки до цього були знайомі, однак, вони не містять відомостей про те, що ОСОБА_4 висловлював ОСОБА_7 пропозицію про одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення, особою уповноваженою на виконання функцій держави, а також наявність у ОСОБА_4 будь-яких повноважень на здійснення впливу на працівників Вінницької митниці, які виконували митне оформлення автомобілів марки «Smart» за заявою ОСОБА_7 .

Крім того, згідно зі ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
На переконання суду, органи досудового слідства належним чином не дотримались цих вимог закону.
За правилами ст. 290 КПК України, обов`язковому відкриттю підлягають усі зібрані сторонами матеріали, крім випадків, передбачених абз. 2 ч. 6 вказаної норми, у тому числі й ті, які є правовою підставою для проведення органом досудового розслідування негласних слідчих дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів, оскільки за умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів та принцип рівності сторін у кримінальному процесі.
Не дослідження судом процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, впливає на справедливість судового розгляд в цілому, оскільки відсутність дослідження цих матеріалів викликає сумніви щодо можливості здійснення судом належної оцінки законності проведення таких дій, а також достовірності та допустимості їх результатів як доказів. Не дослідження зазначених матеріалів призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та свідчить про порушення права особи на справедливий суд.
Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.
Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій.
За змістом статей 85, 92, 290 КПК прокурор процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру розсекречення процесуальних документів, які мають гриф секретності одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.
Таким чином, процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року (справа №751/7557/15-к).
Так, з наданих стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження вбачається, що матеріали, які були підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 04.09.2013, клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 04.09.2013, були розсекречені згідно акту №42 від 19.07.2017, (т.6 а.с. 140-147), а ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_4 від 04.09.2013, були розсекречені згідно акту №22/2017 від 03.08.2017 (т.6 а.с. 148-152).
Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 вперше надійшли до суду та були зареєстровані 05.03.2014, відповідно супровідного листа з штампом (т.1 а.с. 13).
Таким чином, процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД не були розсекречені та надані стороні захисту відповідно до положень статті 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, що також підтверджується відсутністю їх у реєстрі (т.1 а.с. 4-10).
При цьому процесуальний закон не покладає на сторону захисту обов`язок подавати будь-які клопотання щодо такого відкриття, такий обов`язок, щодо відкрити матеріали, а саме як в даному випадку процесуальних документів, які стали підставою проведення негласних слідчих дій, покладається на сторону обвинувачення.
Суду не надано жодних доказів того, що сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, що з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №640/6847/15-к є підставою для визнання недопустимими доказів отриманих в результаті проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно з положеннями ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як порушення права особи на захист. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
У рішенні Європейського суду «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 27 жовтня 2004 року йдеться про необхідність надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій, як гарантії справедливого судового розгляду, а саме зазначено, що, відповідно до вимоги справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання недопустимими доказів отриманих в ході проведення НСРД, оскільки вони отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України. За таких обставин вказані докази не можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 оскільки здобуті з порушенням вимог КПК України.
Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева»: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Таким чином, зважаючи на недотримання встановленої КПК України процедури проведення негласних слідчих (розшукових) дій, похідні від них відомості, встановлені зокрема в: протоколі огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів коштів від 13.09.2013 (т.2 а.с. 132-167), протокол огляду місяця події від 13.09.2013 (т.2 а.с. 168-175), висновок експерта №63/4 від 23.01.2014 (т.4 а.с. 125-145) не можуть бути визнані допустимими доказами через застереження, викладені у статті 86 КПК України.

Також, суд звертає увагу, що проведена в кримінальному провадженні судово-фоноскопічна експертиза №63/4 від 23.01.2014, не зважаючи на визнання її недопустимим доказом, сама по собі не містить жодних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки відповідно до висновку експерта неможливо встановити чи присутнє на досліджених файлах мовлення ОСОБА_4 , оскільки зразки мовлення непридатні для технічних ідентифікаційних досліджень. (т.4 а.с. 125-145).

Отже, на переконання суду, стороною обвинувачення не надано допустимих та належних доказів, які б в сукупності були достатніми для обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Згідно з вимогами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу, відповідно до вимог ч. 2 якої жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, взаємозв`язку та переконливості, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними та допустимими і достовірними доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підставі викладеного, з урахуванням доказів, наданих суду стороною обвинувачення, що досліджені та перевірені в судовому засіданні в повному обсязі, суд дійшов переконання про недоведеність наявності в діях ОСОБА_4 складу вказаного кримінального правопорушення, а тому його слід визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Крім того, судом враховано, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 було застосовано щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 34410 грн.
Згідно квитанції №71 від 19.09.2013 ОСОБА_17 було внесено заставу за ОСОБА_4 у сумі 34410 грн.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №15, «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу», кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за ОСОБА_4 , судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави не був порушений в ході розгляду кримінального провадження, він підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_17 .

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати в кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення судових експертиз, слід віднести на рахунок держави, у зв`язку із виправданням обвинуваченого.
Згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт накладений на майно в кримінальному провадженні.
Відповідно до наданих суду матеріалів, а також реєстру досудового розслідування, речові докази в даному кримінальному проваджені відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 62, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 17, 22, 84-87, 89, 92, 94, 124, 174, 182, 290, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000792 від 02.09.2013 виправдати.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні №0000792 від 02.09.2013 віднести на рахунок держави.
Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/21764/13-к від 08.10.2013 скасувати.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками скасувати.

Повернути заставодавцю ОСОБА_17 , кошти внесені в якості заставі в сумі 34410 грн., відповідно до квитанції №17 від 19.09.2013, після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: