Справа № 164/211/22 Провадження №11-кп/802/371/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

представника адміністрації ДУ "Маневицька ВК №42" - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 09 лютого 2022 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання, призначеного вироком Волинського апеляційного суду 19.05.2021 року, яким було скасовано вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11.02.2021 року в частині призначеного покарання.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 09.02.2022 року засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України звільнено від подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Волинського апеляційного суду 19.05.2021 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на строк на 1 рік 7 місяців, яким було скасовано вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11.02.2021 року в частині призначеного покарання, умовно-достроково на 3 місяці 25 днів.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що наявні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , передбачені ст.81 КК України, оскільки він відбув більше 3/4 строку призначеного покарання і, при цьому, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій вважає його незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що згідно із законодавством, висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенні до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Висновок суду про доведеність того факту, що засуджений став на шлях виправлення не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Так, судом взято до уваги, що засуджений має одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Водночас, як вбачається з матеріалів провадження засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 04.11.2020 року. Під час тримання у СІЗО м.Луцька, він двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани: 1) 14.04.2021 року за зберігання заборонених предметів; 2) 26.05.2021року за встановлення міжкамерного зв`язку. Крім того, за період відбування покарання, і зокрема в ДУ "Маневицька ВК №42", ОСОБА_7 характеризується посередньо. Водночас, 25.08.2021 року комісією ДУ "Маневицька ВК №42" засудженому було відмовлено у застосуванні положень ст.ст.81, 82 КК України як такому, що не довів та не став на шлях виправлення, неодноразово судимий, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість. Вважає, що поведінка засудженого за весь період відбування покарання, не дає підстав для його звільнення від відбування невідбутої частини покарання на підставі ст.81 КК України. У зв`язку з цим, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити засудженому ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити, засудженого, який вважає скаргу безпідставною та просив її залишити без задоволення, думку представника органу виконання покарань, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити та відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаній вимозі процесуального закону.
Висновки суду про наявність законних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі є неправильними з таких підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбуття додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

При цьому, згідно із п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим :

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначив, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.17 цієї ж постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права та роз`яснень Пленуму ВСУ, підставами умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, а також відбуття певної частини покарання, призначеного судом.

На думку апеляційного суду, висновок місцевого суду про доведеність засудженим ОСОБА_7 факту свого виправлення не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, судом встановлено, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 11.02.2021 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 10.12.2015 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.
Зараховано до строку покарання ОСОБА_7 його попереднє ув`язнення з 04.11.2020 року по день надходження із Нововолинського міського суду Волинської області до ДУ "Луцький слідчий ізолятор" розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), із розрахунку - одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Вироком Волинського апеляційного суду від 19.05.2021 року вищевказаний вирок в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_7 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 15.12.2015 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 місяців. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 04.11.2020 року. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Враховуючи положення п.1 ч.3 ст.81 КК України та тяжкість вчиненого засудженим ОСОБА_7 злочину, то, передумовою застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення від покарання є фактичне відбуття не менше половини строку покарання.
Крім того, підставами умовно-дострокового звільнення, є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі фактично всього перебування у виправній установі та відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 у поданому до суду клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, як на підстави для такого звільнення, посилався на те, що відбуваючи покарання він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Так, він є працевлаштованим, має одне заохочення, два стягнення, які були на нього накладені є погашеними, і в даний час будь-яких стягнень у нього немає. Зазначив також про те, що він є одруженим, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що станом на день розгляду провадження судом, засуджений відбув більшу половину строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вищевказаним вироком, яке він почав відбувати з 04.11.2020 року.

Встановлено і те, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання (тримання) у СІЗО м.Луцька двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани: 1) 14.04.2021 року за зберігання заборонених предметів; 2) 26.05.2021 року за встановлення міжкамерного зв`язку. Стягнення на даний час погашені. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав.

З 07 червня 2021 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Маневицькій ВК №42. Вже відбуваючи покарання у цій установі засуджений був працевлаштований в цеху №1.

Відповідно до характеристики, за час відбування покарання у Маневицькій ВК №42 характеризується посередньо. Порушень вимог встановленого порядку не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень немає. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався адміністрацією установи. У відносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати в чистості та у порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, дбайливо ставитися до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, а до виконання робіт із благоустрою установи, - задовільно. Крім того, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за засуджений "Правова освіта".

Комісією установи засудженому було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, а також у застосуванні положень ст.ст.81, 82 КК України, як такому, що на шлях виправлення не став.

Крім того, представник установи виконання покарань, охарактеризував засудженого з посередньої сторони. Водночас, зазначив, що засуджений у їх установі покарання відбуває протягом не тривалого проміжку часу і, при цьому, не завжди сумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог.
Колегія суддів вважає, що встановлені вище обставини не можуть слугувати підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання в розумінні ст.81 КК України, оскільки вони не свідчать про фактичне виправлення засудженого, що підтверджувалося б його сумлінною поведінкою і ставленням до праці у процесі всього часу перебування у місцях позбавлення волі, де він відбував покарання, призначене вищезгаданим вироком.
Проте, місцевий суд належної правової оцінки доводам, викладеним у клопотанні засудженого та вищевказаним обставинам в розрізі із положеннями ст.81 КК України та роз`ясненнями Пленум ВСУ, не надав.

А тому, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що місцевий суд безпідставно прийшов до висновку про задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.

Такими чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого являється необґрунтованим та незаконним, є цілком слушними.
Беручи до уваги вищенаведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як незаконне із постановленням нового - про відмову в задоволенні клопотання засудженого, як це передбачено в п.4 ч.1 ст.407 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства доводи засудженого як на підставу для застосування щодо нього положень ст.81 КК України, про те, що він має намір та бажає захищати Україну, яка в даний час перебуває в умовах військового стану.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 09 лютого 2022 року в даному провадженні щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову.
Відмовити засудженому ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Волинського апеляційного суду 19.05.2021 року, яким було скасовано вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11.02.2021 року в частині призначеного покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді