Справа № 186/296/22
Провадження № 1-кс/0186/133/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року слідчий суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

Встановила:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про скасування арешту майна, в якому прохав слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000080 від 18.04.2022 року, на автомобіль марки «Деу Сенс», номер кузова НОМЕР_1 та повернути автомобіль у його відповідальне зберігання.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що у провадженні СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000080 від 18.04.2022 року за ознаками ст.286 КК України. Під час досудового слідства було накладено арешт на його автомобіль марки «Деу Сенс», номер кузова НОМЕР_1 . В ході досудового слідства по вищевказаному кримінальному провадженню були проведені усі відповідні слідчі дії з його автомобілем та проведені усі відповідні експертизи, висновки яких містяться у матеріалах кримінального провадження.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у клопотанні зазначив про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та прохав його задовільнити.
Слідчий СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурор у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Вивчивши клопотання, приходжу до висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.179 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або інших фізичних, юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Виходячи з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до пункту 166 Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» [ВП], заява №71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
Пункт 168 Рішення говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»(James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.
Відповідно до пункту 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчі судді зобов`язані, зокрема, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів, зважати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для застосування заходів забезпечення (частина 3 статті 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.
Згідно до частини 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Вирішуючи клопотання по суті, слідчий суддя враховує, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до статті 131 КПК України, та те, що заявником до матеріалів клопотання не додано документів, які підтверджують факт накладення арешту на транспортний засіб марки «Деу Сенс», номер кузова НОМЕР_1 , недодано жодних відповідних підтверджуючих документів, що він є власником транспортного засобу, про скасування арешту на який він просить, а також те, що заявник відноситься до кола осіб, яким надано у відповідності до ст.174 КПК України право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, заявником не надано доказів того, що у застосуванні арешту на транспортний засіб відпала потреба із підстав зазначених у клопотанні, а тому приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172, 174, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

Постановила:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .