Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 281/181/21
Провадження №1-кп/279/257/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження № 0000112 від 09.07.2020 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Запілля, Лугинського району, Житомирської області, українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , депутатом не являється, інвалід 3 групи , в силу ст. 89 КК України не судимий,

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

09.07.2020 року, близько 10 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР) 31.1, (Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації) 31.4 (Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам) 31.4.1 г (Гальмові системи - порушено герметичність пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу, що спричиняє зменшення тиску повітря при непрацюючому двигуні більш як на 0,05 МПа (0,5 кГс/кв. см) за 15 хв. у разі приведення в дію органів керування гальмовою системою) керував автомобілем марки "3IЛ-131" д.н.з НОМЕР_1 , за відсутності посвідчення водія відповідної категорії, з технічно непрацездатною гальмівною системою, непрацездатність якої міг виявити під час щоденного технічного огляду перед виїздом на маршрут, а також під час руху на даному транспортному засобі, та рухався в межах населеного пункту по асфальтованій проїзджій частині вулиці Центральній в с. Запілля, Лугинського (на даний час - Коростенського) району Житомирської області зі швидкістю 40 км/год. в напрямку центру села.
У вказаний день та час, проїзджаючи ділянку проїздної частини вулиці Центральної в с. Запілля, Лугинського (на даний час - Коростенського) району, Житомирської області, під`їзджаючи до будинку №72, всупереч вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР) 13.1 (Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу) 13.3 (Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху) виявивши перешкоду у вигляді автомобіля Volkswagen Caddy, який стояв зправа на узбіччі, під кутом до воріт вказаного вище будинку, не обравши безпечного інтервалу та дистанції під час здійснення маневру об`їзду перешкоди, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, яка полягала лише у чіткому виконанні вказаних пунктів, для чого перешкод технічного характеру не вбачалось, здійснив наїзд передньою частиною вказаного автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився біля лівого краю проїздної частини в нерухомому вертикальному положенні, в результаті чого останньому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови, шийного і грудного відділів хребта, грудної клітини, черевної порожнини, і супроводжувалась травматичним шоком, від яких ОСОБА_11 загинув на місці пригоди.
Дані тілесні ушкодження відповідно висновку експерта №156 від 16.10.2020 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для житгя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пункту 31.1, 31.4, 31.4.1 г, 13.1, 13.3 Правил Дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Тим самим, своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 , тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли смерть потерпілого, ОСОБА_8 , скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю і пояснив, що дійсно в зазначений день та час керував автомобілем"3IЛ-131" д.н.з НОМЕР_1 . Посвідчення водія має,але не на дану категорію, автомобіль ОСОБА_11 Volkswagen Caddy перегородив йому дорогу, він намагався об"їхати , але не справився з керуванням і здійснив наїзд. Місце пригоди покинув, так як був у шоковому стані, в скоєному щиро кається, просить його суворо не карати . Цивільні позови визнав частково.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ствердили в судовому засіданні, що очевидцями вчинення вказаного злочину вони не були, але дізнались від людей. Коли потерпіла вийшла на вулицю, то побачила, що чоловік лежав мертвий , водій ОСОБА_8 не намагався надавати допомогу, не викликав швидку допомогу, місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив. Вважають, що ОСОБА_8 умисно здійснив наїзд на покійного, оскільки вони тривалий час перебувають у недобросусідських стосунках, після скоєного мати ОСОБА_8 погрожує потерпілій, дійсного каяття вони не бачили. Цивільні позови підтримують, бажають, щоб кошти були сплачені повною сумою відразу, наполягають на суворому покаранні.
Відповідно до ч.3ст.349 Кримінально-процесуального кодексу України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються , про що не заперечують всі учасники судового провадження. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
За таких даних суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли смерть потерпілого.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини злочину, тяжкість його наслідків.
Злочин, вчинений ОСОБА_8 є тяжким злочином.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 згідно ст. 66 КК України , суд визнає щире каяття у вчиненому, молодий вік, збіг складних сімейних обставин, стан здоров" я, оскільки є інвалідом 3 групи.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
Як особа ОСОБА_8 характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є особою молодого працездатного віку. Щире каяття, жаль обвинуваченого щодо наслідків - смерті потерпілого, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність та відшкодовувати заподіяні збитки, не викликають будь-яких сумнівів.
Оскільки злочин, передбачений ч.2ст.286 КК України належить до категорії двооб"єктивних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, урахування думки потерпілого під час призначення покарання є обов"язковим.
Згідно з приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 тільки в умовах ізоляції від суспільства , призначивши йому пов"язане з такою ізоляцією покарання в межах санкції ст.286ч.2 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів. Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину.
Цивільні позови суд задовольняє частково.
В результаті скоєння вказаного злочину потерпілі втратили чоловіка та батька, порушені їх звичайні житєві зв"язки , вони перенесли психічний біль, втратили дорогу їм людину.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода, відшкодовується не залежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду.
За правилами ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала.
Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, враховуючи, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілими, додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Суд вважає, що саме сума 250000 гривень моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 та сума 200000 гривень моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. А тому стягує вказану суму з відповідача.
В день проведення поховання померлого ОСОБА_11 позивач як його законна дружина також понесла певні витрати, пов`язані з його похованням.
У рішенні від 13.06.2012 р. Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-1200св12 («Про відшкодування витрат на поховання») було сформовано правову позицію, за якою суд вказав:
«Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Проте, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. На поховання чоловіка було витрачено 37500 грн. на поминальний обід. А тому із суми матеріальної шкоди 54470 грн суд віднімає 37500 грн на помингальний обід. Таким чином, матерільна шкода на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає до сплати в сумі 16970 гривень, куди входять ритуальні послуги, ритуальні приладдя для поховання, ритуальні послуги автотранспорту .
На придбання пам"ятника потерпілий ОСОБА_5 витратив 102500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.
Витрати на правничу допомогу в сумі 3000 гривень також підлягають стягненню.
Процесуальні витрати суд стягує з обвинуваченого.
Запобіжний захід не обирався. Арешт на майно суд скасовує.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України .
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 368, 370 - 371 , 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3(три) роки.
Строк відбуття призначеного покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід не обирався.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 4535 ( чотири тисячі п"ятсот тридцять п"ять ) гривень 55 копійки витрат за проведення експертиз.
Цивільні позови потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 250000 (двісті п"ятдесят тисяч) моральної шкоди та 16970 ( шістнадцять тисяч дев"ятсот сімдесят) гривень матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 200000 (двісті тисяч) моральної шкоди та 102500(сто дві тисячі п"ятсот ) гривень матеріальної шкоди, а також 3000 гривень витрат на правову допомогу.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду від 10.07.2020 та від 21.01.2021.
Речові докази:
- автомобіль марки «ЗІЛ-131», зеленого кольору, д.н.з НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить: ОСОБА_12 - повернути власнику ;
- гумові капці ОСОБА_11 , шорти та рубашка ОСОБА_11 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору . Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку його копія надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1