КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, окрім іншого, продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, а саме, до 19 вересня 2022 року.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та міру покарання, яка йому може бути призначена у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а також особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працює,мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків, і тому саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через її винесення з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора немотивоване, а зазначені у ньому ризики необґрунтовані, при цьому прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти вказаним ризикам.
_____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2872/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Крім того, вказуючи на те, що ОСОБА_6 має тісні соціальні зв`язки, вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав повністю, сума викраденого є невеликою, а сам обвинувачений після вчинення ним злочину повернувся добровільно до магазину та повернув викрадені речі, вважає, що домашній арешт в нічний час буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Також зазначає, що суд розглянув клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу без участі захисника, що є істотним порушенням права на захист, та продовжив строк дії запобіжного заходу до 19.09.2022 року, тобто більше ніж на 60 діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.
Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , 11 липня 2022 року Деснянським районним судом м. Києва проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000986по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 185 КК України.

Також, вирішуючи клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та міру покарання, яка йому може бути призначена у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а також особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працює, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_10 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого, корисливого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого,який неодноразово судимий, не працює, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, під тяжкістю покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 має тісні соціальні зв`язки, вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав повністю, сума викраденого є не великою, а сам обвинувачений після вчинення ним злочину повернувся добровільно до магазину та повернув викрадені речі, у зв`язку з чим домашній арешт в нічний час буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, які переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_6 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 , що суд розглянув клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу без участі захисника, чим істотно порушив право на захист обвинуваченогоОСОБА_6 , то вони є безпідставними, оскільки обставини, відповідно до ст. 52 КПК України, за яких участь захисника є обов`язковою, у даному провадженні відсутні, а будь-яких інших доводів на обгрунтування наявності такого порушення захисником в апеляційній скарзі не вказано.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
Водночас, заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про помилковість розрахунку граничної дати установленої судом при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Дійсно, згідно положень ч. 4 ст. 196 КПК України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції у повній мірі не були дотримані, оскільки, як вбачається з ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, строк дії запобіжного заходу ОСОБА_6 продовжено на 2 місяці, але до 19.09.2022 року, що становить 71 день, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає зміні.
Колегія суддів не вбачає інших порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування чи зміни судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, якою, окрім іншого, продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, а саме, до 19 вересня 2022 року, змінити та вважати продовженим ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 08 вересня 2022 року включно.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3