Провадження 1-кп/193/87/22
В И Р О К
іменем України

15 червня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Софіївка кримінальне провадження № 0000025 від 28 січня 2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , тимчасово фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 31.01.2022 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік і 5 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
01.01.2022, біля 00:40 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні їдальні, яка розташована по АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись тим, що всі присутні у їдальні були захоплені святкуванням Нового Року і за його діями не спостерігали, останній умисно, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з полиці столу замовлення (барної стійки) залишений потерпілою ОСОБА_5 без нагляду мобільний телефон «ZTE» A7, блакитного кольору та з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Протиправними діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 були заподіяні матеріальні збитки, які, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 439/22 від 28.01.2022, склали у розмірі 1790 грн. та котрі відшкодовані на досудовому розслідуванні повністю шляхом повернення потерпілій викраденого мобільного телефону.
Відтак, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, пояснив, що 31.12.2021, у вечірній час, він разом зі своїм звідним братом приїхали до їдальні, яка розташована по АДРЕСА_3 для святкування Нового Року. 01.01.2022, біля 00:40 год., у розпал свята, він сидів біля барної стійки і побачив залишений без нагляду барменом/офіціанткою ОСОБА_5 мобільний телефон «ZTE» A7, блакитного кольору, який він вирішив таємно викрасти. Тому скориставшись, що більшість відпочиваючих вийшла на вулицю, а ті, що залишились у приміщенні, на нього не звертали уваги, він схопив зі столу згаданий вище мобільний телефон, викинув з нього сім-картку мобільного оператора та поклав його до кишені зовнішнього одягу. Після чого, через певний час, він покинув приміщення їдальні, а викрадений мобільний телефон залишив собі для власного використання. Через 2 тижні до нього прибули поліцейські для з`ясування питань по факту цієї крадіжки, яким він відразу зізнався у викрадені мобільного телефону ОСОБА_5 та передав його їм. З розміром завданих збитків згодний. Щиро розкаявся у вчиненому та просив суворо його не карати.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, направила до суду письмову заяву, за якою просила розглянути дане кримінальне провадження без її участі. Будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого вона не має.
Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги те, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачений.
Встановлені обставини, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , після скоєння 01.12.2021 крадіжки, за яку він був засуджений згідно вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31.01.2022 та який набрав чинності, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно заволодів мобільним телефоном «ZTE» A7 потерпілої ОСОБА_5 , вартістю 1790 грн.,яким розпорядився як власним, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Мотиви призначення покарання.
Обставиною, яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України є нетяжкий, особу обвинуваченого, який є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, працездатний та неофіційно працює на автомийці по АДРЕСА_4 , має на утриманні одну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої сплачує аліменти, за місцем проживання характеризується загалом позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок.
При цьому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин покарання, тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі з врахування положень, передбачених ч. 2 ст. 61 КК України.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.
При цьому, оскільки даний злочини був скоєний обвинуваченим ОСОБА_3 01 січня 2022 року, тобто до постановлення попереднього вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31.01.2022, згідно з яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі та звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 5 місяців, то засудженому належить призначити остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинанням менш суворого покарання більш суворим.
Між тим, суд враховує, відсутність тяжких наслідків від скоєного обвинуваченим злочину, усвідомлення останнім скоєного, повне відшкодування ним потерпілій завданих збитків та відсутність претензій потерпілої до ОСОБА_3 , а також беручи до уваги позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 3 та п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Мотиви прийняття інших рішень під час ухвалення вироку.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, і оскільки останній загалом завжди з`являвся у судові засідання, суд не вбачає необхідності обрання йому запобіжного заходу під час набрання вироком законної сили. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речового доказу належить вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки і 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31.01.2022, більш суворим покаранням за новим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік і 10 (десять) місяців.
Відповідно до п. 2 ч. 3, п.1, 2 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирати.
Речовий доказ - мобільний телефон «ZTE» A7, блакитного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити останній як законному володільцю.
Матеріали кримінального провадження за №0000025 від 28.01.2022, залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/121/22 (провадження №1-кп/193/87/22).
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1