Справа № 201/3210/22
Провадження № 1-кс/201/950/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, подане під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000391 від 11.05.2022, клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 369 КК України у кримінальному провадженні № 0000391 від 11.05.2022. В обґрунтування вищевказаного клопотання зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.05.2022, та у невстановленому місці, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у громадянина ОСОБА_5 , виник злочинний умисел спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а саме надання неправомірної вигоди начальнику сектору дізнання ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 з метою уникнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел підозрюваний ОСОБА_5 прибув 10.05.2022 приблизно о 18:00 години до начальника сектору дізнання ОСОБА_7 за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 7, де запропонував останній грошову винагороду в розмірі 20 000 гривень за не притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234, та домовився про зустріч на 31.05.2022. Зі свого боку начальник сектору дізнання попередила підозрюваного про протиправність його наміру та відмовилася від пропозиції. Після цього начальник сектору дізнання ОСОБА_7 одразу повідомила про даний факт безпосереднього керівника начальника ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та Дніпропетровське управління ДВБ НПУ. В свою чергу ОСОБА_7 , будучи призначеною на посаду начальника сектору дізнання ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області згідно із наказом начальника Національної поліції Дніпропетровської області № 110 о/с від 25.02.2021, мала право незалежно від особистого місцезнаходження і часу, висувати вимоги і приймати рішення, обов`язкові до виконання всіма громадянами, тобто була особою, яка постійно здійснює функції начальника сектору дізнання та є службовою особою, яка займає відповідальне становище. 31.05.2022 приблизно о 10:00 години підозрюваний ОСОБА_5 прибув до начальника сектору дізнання ОСОБА_7 , яка перебувала у кімнаті прийому громадян відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що знаходиться на першому поверсі будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 7. Увійшовши до вказаного кабінету, ОСОБА_5 звернувся з пропозицією у наданні неправомірної вигоди у розмірі 12 000 гривень. Після того як начальник сектору дізнання ОСОБА_7 відмовила у прийнятті вказаної неправомірної вигоди, ОСОБА_5 дістав зі свого карману паперовий конверт з грошовими коштами, номіналом по 200 гривень у розмірі 3 000 гривень та номіналом 500 гривень у розмірі 9 000 гривень, всього 12000 гривень та поклав їх на письмовий стіл, повторивши вищевказану протиправну пропозицію щодо уникнення кримінальної відповідальності, наполягаючи на ній. 31.05.2022 у період часу з 10:40 до 11:18 години слідчим СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в ході огляду зазначеної кімнати прийняття громадян було виявлено та вилучено з паперового конверту зеленого кольору, який лежав на письмовому столі, грошові кошти у розмірі 12 000 гривень, які громадянин ОСОБА_5 надав начальнику дізнання ОСОБА_7 в якості неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженню.

На думку сторони обвинувачення, про наявність достатніх підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу стосовно підозрюваного, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, вагомість наявних доказів про вчинення цього злочину, а також репутація підозрюваного, який офіційно непрацевлаштований, неодружений, немає міцних соціальних зв`язків та намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинення іншого кримінального правопорушення. З огляду на вказане слідчий вважав, що запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою із визначенням застави, є неможливим.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вагомість доказів в матеріалах цього кримінального провадження підтверджує підозру у вчиненні останнім тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до восьми років позбавлення волі. Крім того прокурор звернув увагу, що ОСОБА_5 намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинення іншого кримінального правопорушення, що з урахуванням даних про особу останнього підтверджує негативну репутацію про нього.

Захисник та підозрюваний під час судового розгляду просили відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме особисте зобов`язання, посилаючись при цьому на письмові заперечення щодо поданого клопотання сторони обвинувачення. При цьому сторона захисту просила враховувати дані про особу підозрюваного, який наразі займається волонтерською діяльністю, має постійне місце проживання та сім`ю, до складу якої входить його мати, яка є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи, що обумовлює необхідність у піклуванні за нею.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, вважає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим підставою для застосування запобіжного заходу слід вважати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні від 28.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» наголошував, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, при цьому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. У рішенні від 30.08.1998 року по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» зроблено висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у виді: рапорту начальника сектору дізнання; протоколу огляду від 31 травня 2022 року; протоколів допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколів допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; постановою про визнання речовими доказами. Отже, вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 3 ст. 369 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії тяжкого злочину, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, у зв`язку із чим, зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Також слідчий суддя вважає доведеними наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пп. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки такі події вже мали місце з огляду на вжиті спроби ОСОБА_5 перешкодити досягненню завдань кримінального провадження та уникнути кримінальної відповідальності за вчинення іншого кримінального правопорушення, що було мотивом вчинення злочину, у якому він підозрюється. Доходячи до висновку про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано існує, а тому без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, ОСОБА_5 зможе вжити заходів для перешкоджання досягнення дієвості цього провадження.

Отже наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених пп. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності таких ризиків, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення злочину підозрюваним ОСОБА_5 , його вік та стан здоров`я, щодо якого немає відомостей, які б перешкоджали застосуванню цього запобіжного заходу, майновий та сімейний стан підозрюваного, його репутацію, наявність у нього постійного місця проживання, відсутність у нього офіційного місця роботи. Вказані обставини є актуальним, проте не вирішальним при застосуванні запобіжного заходу, оскільки цим не спростовується існування встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пп. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, оцінюючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, необхідним є застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слід визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави. У зв`язку з цим, а також враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, зокрема, тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 99 240 грн, оскільки застава у меншому розмірі не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і саме такий розмір застави є необхідним і достатнім у даному випадку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183-187, 193-194, 196, 205, 197, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» строком на 60 (шістдесят) днів.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою є 29 липня 2022 року.

Встановити, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 99 240 грн (дев`яноста дев`яти тисяч двохсот сорока гривень), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду або до слідчого чи прокурора, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами у цьому кримінальному провадженні, за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1