Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/389/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2022 року, стосовно обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і громадянина Азербайджану, безробітного, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.08.2018 року вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто по 10.08.2022 року включно, без визначення застави.
Також цією ухвалою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто по 10.08.2022 року включно, без визначення застави.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0009749 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 с.187, ч.4 ст.189 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.
Судове рішення мотивовано тим, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення є умисними, особливо тяжкими, за своєю суттю є корисливими, обвинувачені не працевлаштовані, суспільно-корисною діяльністю не займаються та особистих доходів для проживання не мають, крім того більшість з них, є громадянами іноземної держави, тому існує вірогідність того, що обвинувачені, при застосуванні їм іншого, більш м`якого запобіжного заходу, задля уникнення відповідальності, можуть виїхати за межі України, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на особу обвинувачених, визначає вірогідність переховування від суду, на тому рівні, щоб їм запобігти, можливо лише при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою.
Зміна запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт є неможливою, оскільки даний запобіжний захід не унеможливить спілкування обвинуваченого зі свідками і потерпілими та не виключить впив на них з метою зміни показів. Крім того, даний запобіжний захід не виключає можливість вчинення дій з метою переховування від суду.
Наявність воєнного стану в країні, жодним чином не зменшує вказані ризики та не впливає на характеристику осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду і постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або більш м`який.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що він тривалий час утримується під вартою, а саме 2 роки 4 місяці.

Також, у сторони обвинувачення за цей час мала можливість надати суду докази його винуватості.

Разом з тим, апелянт акцентує увагу суду на те, що він має місце проживання. В судове засідання з`являються його цивільна дружина та сестра.

Він має на утриманні неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0009749 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 с.187, ч.4 ст.189 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 кримінального правопорушення ч.2 ст.189 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, ОСОБА_8 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи захисника та обвинуваченого про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що він є раніше судимими, інкримінований злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком, злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України є умисним, тяжкими, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
Про наявність ризику свідчить те, що ОСОБА_8 офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень підтверджується тим, що останній будучи раніше судимим на шлях виправлення не став.
При цьому, необхідно зазначити про те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є відсутність грошових коштів та бажання отримати чуже майно.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень ОСОБА_8 , що нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній за наявності місця проживання на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив нове інкриміноване кримінальне правопорушення корисливого характеру.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також, слідчий суддя у відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу правильно не визначив ОСОБА_8 розмір застави оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2022 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто по 10.08.2022 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4