Справа № 162/353/21 Провадження № 11-кп/802/425/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.126, ч.1 ст.129 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, житель АДРЕСА_1 , із загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий,
визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.129 КК України, та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується особа.
Вироком вирішена доля речових доказів.
Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 30.04.2021 близько 19 год 00 хв за місцем свого постійного проживання, а саме: в кухні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної сварки та конфлікту із батьком ОСОБА_10 , на грунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, наніс один удар долонею правої руки в лобну ділянку голови останнього, внаслідок чого завдав ОСОБА_10 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 30.04.2021 близько 19 год 05 хв за місцем свого постійного проживання, а саме: в дворі домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після умисного завдання удару своєму батьку ОСОБА_10 , продовжуючи словесну сварку та конфлікт з останнім, на грунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на погрозу вбивством ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ця погроза може викликати в останнього побоювання за своє життя та бажаючи цього, тримаючи в руці металевий (кухонний) ніж сірого кольору та демонструючи його на безпосередньо близькій відстані до останнього, притулив кінець леза ножа до горла свого батька ОСОБА_10 , висловлюючи при цьому погрозу його застосування, тобто погрожуючи вбивством, яку останній сприйняв як реальну загрозу його життю та здоров`ю, маючи достатньо підстав для побоювання її виконання.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінується умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України, та погроза вбивством, оскільки були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.129 КК України.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що місцевим судом не в повній мірі досліджені усі докази та їм не надана належна правова оцінка. Посилається на те, що обвинувачений частково визнав вину у вчиненому, показавши, що події пам`ятає не дуже добре через стан алкогольного сп`яніння. Крім цього, зазначає, що у мотивувальній частині судового рішення вказано: «обвинувачений ОСОБА_7 має бути визнаний невинуватим у вчинені інкримінованих йому кримінальних проступків та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень.», однак у резолютивній частині вироку суд першої інстанції зазначив підставу виправдання ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних проступків недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто п.1 ч.1 ст.373 КПК України, а не п.3 ч.1 ст.373 КПК України. З огляду на наведене, прокурор просить повторно дослідити докази, належним чином не досліджені судом першої інстанції, скасувати вирок місцевого суду і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, із призначенням йому покарання у виді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт, кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, із призначенням йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив скасувати рішення місцевого суду, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили і просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, вказаних вимог закону при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався.

Структура мотивувальної частини виправдувального вироку регламентована п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Однак, відповідно до змісту оскаржуваного вироку, місцевим судом не було дотримано вказаних вимог закону, а допущено невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції приходить до висновку про недоведеність наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України (а.к.п.114, зворот, абз.5), однак у резолютивній частині вироку визнає ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинувачення за ч.1 ст.126 КК України і виправдовує за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа (а.к.п.116).

Тобто, місцевий суд допустив суттєві суперечності у підставах виправдання, адже у мотивувальній частині вироку дійшов висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України (п.3 ч.1 ст.373 КПК України), а в резолютивній у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 (п.1 ч.1 ст.373 КПК України).

Аналогічні суперечності викладені судом і щодо підстав виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Що ж стосується висновків суду про визнання доказів винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України недопустимими, то такі висновки є необґрунтованими, так як суперечать дослідженим судом доказам та положенням кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, як підставу визнання усіх доказів недопустимими, місцевий суд вказав, що усі докази були зібрані до внесення відомостей в ЄРДР. Однак, такі висновки суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, з дослідженого судом витягу з ЄРДР (а.к.п.63) убачається, що відомості про дане кримінальне провадження були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, 01.05.2021. Дані відомості були внесені на підставі протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 30.04.2021 (а.к.п.66). У даному протоколі ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_7 за місцем проживання наніс тілесні ушкодження та погрожував ножем.

Після внесення відомостей до ЄРДР органом дізнання було проведено огляд ножа, яким ОСОБА_7 погрожував потерпілому (а.к.п.72-73), та визнано ніж речовим доказом і приєднано до матеріалів кримінального провадження (а.к.п.74).

З метою перевірки показань потерпілого ОСОБА_10 з ним було проведено 01.06.2021 слідчий експеримент. Під час проведення якого потерпілий вказав, що після завдання йому ударів ОСОБА_7 вийшов з приміщення кухні із ножем у руках і почав погрожувати потерпілому вбивством. При цьому ОСОБА_7 приставив лезо ножа до горла потерпілого та продовжив погрожувати йому вбивством. Потерпілий сприйняв дану погрозу як таку, яка може здійснитись, оскільки син був п`яний та неодноразово погрожував вбивством, тим більше, що він з великою силою вдавив ніж у горло потерпілого (а.к.п.77-79).

У вказаний день було проведено і слідчий експеримент з участю очевидця подій свідка ОСОБА_11 (а.к.п.80-83).

Під час слідчого експерименту свідок показала, що була очевидцем нанесення ударів ОСОБА_7 потерпілому. Після чого син вийшов із літньої кухні з ножем та став ним погрожувати вбивством батькові. При цьому син притиснув лезо ножа до горла потерпілого. Побачивши це, вона сприйняла дану погрозу реально і дуже злякалась.

Таким чином, всі досліджені судом докази винуватості ОСОБА_7 отримані після внесення відомостей в ЄРДР, тобто після 01.05.2021, а посилання суду на те, що за ч.1 ст.129 КК України в даному кримінальному провадженні відомості до ЄРДР були внесені лише 08.06.2021, а тому всі докази є недопустимими, є безпідставними, так як суперечать положенням кримінального процесуального законодавства, зокрема ст.ст.3, 219, 223, 240 КПК України.

Також варто відмітити, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що вдарив батька долонею, а потім взяв у літній кухні ножа та повернувся до батька і приставив ножа до горла потерпілого. Що при цьому говорив не пам`ятає.

З урахуванням сукупності досліджених судом доказів, в тому числі протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколів слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 , протоколу огляду речових доказів, показань обвинуваченого в суді, висновки місцевого суду про відсутність реальної погрози вбивством суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції належним чином та в повній мірі не досліджено та не надано правової оцінки усім доказам у вказаному кримінальному провадженні.

Отже, в даному випадку місцевим судом допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що відповідно до приписів ч.1 ст.409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.

На думку апеляційного суду, вищенаведені порушення кримінального процесуального законодавства є істотними, адже вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст.ст.412, 415 КПК України, вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду слід усунути виявлені порушення вимог кримінального процесуального законодавства, перевірити доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, всебічно, повно та об`єктивно дослідити усі обставини кримінального провадження в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді