ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/368/22 Справа № 711/8537/21 Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 травня 2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні маючого неповнолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого вантажником на ТОВ «Юрія Фарм», депутатом, учасником бойових дій, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертизи №СЕ-19/124-21/14456-ТВ від 13.12.2021 року у розмірі - 686 гривень 48 копійок.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 03 грудня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, маючи прямий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на перехресті вулиць Чигиринська та Петра Дорошенка, що в м. Черкаси, Черкаської області, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном «Huawei Y5», середня ринкова вартість, якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-21/14456-ТВ від 13.12.2021 могла становити 1200 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.186 КК України, як

відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23.05.2022 р. у справі № 711/8537/21 та ухвалити власне судове рішення, яким змінити кваліфікацію з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК У країни. Звільнити ОСОБА_7 від сплати в дохід держави процесуальних витрат на проведення експертизи №СЕ-19/124-21/14456-ТВ від 13.12.2021 року у розмірі 686 грн.48 коп.

Разом з тим, апелянт просила дослідити матеріали справи №711/8537/21 на які посилається Придніпровський районний суд в своєму вироку від 23.05.2022 р. у справі № 711/8537/21, а саме витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №10003336 від 04.12.2021 р.; рапорт інспектора - чергового ЧЧ СМ ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 від 04.12.2021 р.; рапорт поліцейського взводу 1 роти 4 БУПП в Черкаській області ДПП капрала поліції ОСОБА_12 від 04.12.2021 р.; протокол про прийняття заяви від ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення; протокол огляду місця події від 03.12.2021 року, складеного старшим слідчим ВРЗСПЖО СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 ; протокол огляду місця події від 03.12.2021 року, складеним старшим слідчим ВРЗСПЖО СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 ; фото таблиці до протоколу огляду місця події від 03.12.2021 року, щодо огляду ділянки місцевості, що розташована на перехресті вул. П. Дорошенка та Чигиринської; протокол місця події від 04.12.2021 року, складеним старшим слідчим ВРЗСПЖО СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 ;

диск з двома відеозаписами 00018 та 00019, що є додатком до протоколу огляду місця події від 04.12.2021 року, на яких зафіксовано огляд місця події та оголошення протоколу, складеного за наслідком проведення огляду місця події; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного старшим слідчим ВРЗСПЖО СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 ; виписка з амбулаторної карти №1292 КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради»; супровідний лист Управління патрульної поліції в Черкаській області від 04.12.2021 року №ЧЧС/41/24/01-2021; протокол огляду предмета від 08.12.2021 року, а саме відеозаписів: video 202 1-12-04 11-04-55 та video 2021-12-04 11-13-40; DVD - диском з двома відео записами: video 2021-12-04 11-04-55, video 2021-12-04 11-13-40; заяву потерпілого ОСОБА_10 на адресу слідчого СВ Черкаського РУП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 про долучення до матеріалів кримінального провадження коробки з під мобільного телефона «Нuawei Y5» 2018; протокол огляду предмета, проведеного слідчим СВ Черкаського РУП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 ; висновок судового експерта ОСОБА_16 від 13.12.2021 року №СЕ-19/124-21/14456-ТВ; протокол огляду предмета, проведеного старшим слідчим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , 08.12.2021 р.; фото таблиці до протоколу огляду предмету від 08.12.2021 р.; протокол проведеного слідчого експерименту, проведеного слідчим СВ Черкаського РУП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_14 від 16.12.2021 р.; диск з відеозаписом №00069 від 16.12.2021 року, який є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.12.2021 року; постанова слідчого СВ Черкаського РУП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 про визнання мобільного телефону марки «Нuawei Y5» та коробки з під нього речовими доказами у кримінальному провадженні № 0003336 від 04.12.2021 року; розписку потерпілого ОСОБА_10 слідчому СВ Черкаського РУП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_14 про отримання мобільного телефону марки «Нuawei Y5» та коробки з під нього від 17.12.2021 року.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів, які б вказували на наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому висунуте йому обвинувачення є незаконним і таким, що прямо суперечить дійсним обставинам цієї події.

Зокрема, зазначила, що ОСОБА_7 не мав умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , тим більше застосування до останнього фізичної сили чи будь-якого насильства та тиску. ОСОБА_7 забрав телефон у потерпілого, оскільки вважав, що це його телефон, при цьому він не застосовував погроз та фізичної сили до потерпілого, що свідчить про відсутність прямого умислу та корисливих мотивів у ОСОБА_7 , а коли він зрозумів, що телефон не його то захотів його повернути, і коли біля нього зупинилася поліцейська машина він повідомив працівників поліції що в нього є мобільний телефон, який він хоче віддати і при цьому поклав його на капот службового автомобіля поліції, ця добровільна передача мобільного телефону працівникам поліції підтверджується відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції, і це засвідчили допитані в якості свідків працівники поліції ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Зазначає, що під час судового розгляду був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , який пояснив суду, що неприязних відносин до ОСОБА_7 немає та будь-яких інших претензій немає, що підтверджується і заявою потерпілого яка була направлена до суду до початку судового розгляду в якій потерпілий просив проводити судовий розгляд без його участі претензій до обвинуваченого немає з приводу покарання покладається на розсуд суду.

Вважає, що твердження суду про застосування ОСОБА_7 до потерпілого ОСОБА_10 насильства чи погрози є хибним, і таке твердження грунтується лише на фразі потерпілого: «віддай телефон або покалічу», однак дану фразу не можна вважати достовірним доказом, та ґрунтувати обвинувачення ч.2 ст. 186 КК України а саме: (грабіж поєднаний з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насидьства або вчинений повторно або за попередньою змовою групою осіб) лише на словах потерпілого, які нічим не підтверджуються, оскільки потерпілий ОСОБА_19 не очікував, що до нього хтось підійде в темну пору доби та буде просити віддати телефон. Тому можна припустити, що потерпілому могло і почутись або він міг не правильно зрозуміти.

Разом з тим апелянт, зауважує, що потерпілий ОСОБА_19 та обвинувачений ОСОБА_20 мають майже однакові фізіологічні дані, тобто вказувати на те, що ОСОБА_20 має погрозливий вид і потерпілий ОСОБА_19 не міг би за себе постояти є хибним. Інших доводів або доказів сторона обвинувачення немає та не володіє.

Також апелянт вважає, що затримання обвинуваченого ОСОБА_7 відбулося з порушенням чинного законодавства і вважається недійсним, оскільки згідно рапорту працівника поліції ОСОБА_17 та дослідженого відеозапису, який міститься в матеріалах справи видно, що затримання ОСОБА_7 відбулося 22 год. 26 хв., коли він добровільно виклав мобільний телефон на капот службового автомобіля знаходячись при цьому з працівниками поліції, однак в протоколі затримання зазначено фактичний час затримання 22 год. 50 хв., що є невідповідністю і при цьому, як видно з матеріалів справи протокол складався о 04 год. 22 хв. Отже, за період часу з 22 год. 26 хв. момент фактичного затримання до 04 год. 22 хв. орган досудового розслідування проводив слідчі дії, а саме допитував осіб, проводив огляди місця події.

Крім того, апелянт зазначає, що вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон був визнаний речовим доказом 17.12.2021 р., коли вже досудове розслідування було проведено та експертизи виконані, а проведена експертиза №СЕ-19/124-21 /14456-ТВ від 13.12.2021 року не має відношення до доданого провадження, оскільки наданий об`єкт для проведення експертизи була коробка від мобільного телефону і вартість мобільного телефону була встановлена по коробці, не досліджуючи самого телефона, який був вилучений під час огляду місця події та який було поміщено до сейф-пакету РSР1129606. Тобто експертиза була проведена не з предметом судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання, не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

З урахуванням думки прокурора про можливість слухання справи в апеляційному порядку без участі потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів, дотримуючись процесуальних строків, визнала за можливе розглянути, подану апеляційну скаргу в цьому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, міркування прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним просила залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта про проведення судового слідства судом апеляційної інстанції, оскільки таке клопотання не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.404 КПК.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог КПК при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, заперечення факту умисного, з корисливих мотивів та з застосуванням насильства вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_10 , є безпідставними.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_7 щодо часткового визнання вини, грунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин кримінального провадження, взявши за основу вироку показання потерпілго ОСОБА_10 , які підтверджуються іншими доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 та письмовими доказами, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції ствердив, що саме ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, а саме відкрито заволодів належним йому мобільним телефоном із погрозою застосувати фізичне насильство.

Зі змісту наданих суду показань потерпілого ОСОБА_10 , які всебічно були перевірені судом, не встановлено наявності його мети обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 , а показання потерпілого узгоджуються з іншими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, і вони є логічними та послідовними.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність доказів та неправильну оцінку судом наявних доказів, не відповідають дійсності. Так, суд ретельно дослідив усі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, що були зібрані на стадії досудового розслідування та дав їм належну оцінку.

Що стосується доводів апелянта про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та необхідності їх перекваліфікації з ч.2 ст.186 на ч.1 ст.186 КК України, то вони є безпідставними, оскільки вчиняючи відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений застосував насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме звернувся до потерпілого ОСОБА_10 із погрозою застосувати фізичне насильство у разі не надання останнім йому ОСОБА_7 мобільного телефону.

Щодо доводів апелянта про безпідставність стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави процесуальних витрат на проведення експертизи, то вони є надуманими, оскільки суд прийняв рішення з дотриманням вимог ч.2 ст.124 КПК України.

Колегія суддів вважає, що твердження апелянта про невчинення обвинуваченим ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_10 погроз застосування насильства є способом захисту самого обвинуваченого та уникнення кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення.

На підставі аналізу всіх наявних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та вірно кваліфікував його діяння за ч.2 ст.186 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даними про його особу, в тому числі і тих, на які є посилання в апеляційній скарзі. Обране судом, обвинуваченому ОСОБА_7 покарання чотири роки позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, встановленням іспитового строку один рік з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі апелянтом не наведено об`єктивних доводів стосовно скасування вироку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, такий слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: