Справа № 570/1099/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року м. Рівне

Колегія Рівненського міського суду під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000201 від 13.02.2015 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пролетарське, Рокитянського району, Білгородської області, Російської Федерації,зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , одруженого, раніше судимого, із середньою освітою, працюючого в малому приватному підприємстві « Р.Т.Д.Сокіл»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) та за вказівками останнього, 26.10.2014 перебуваючи о 18 год 00 хв по вул. Павлюченка в м. Рівне, придбав шляхом отримання від ОСОБА_9 наркотичні засоби , а саме: порошкоподібну речовину, яка містить психотропну речовину метамфетамін, вагою 0,0257 г та речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, яка є наркотичним засобом канабісом, вагою 0.508 г, того ж дня о 18 год 30 хв, з метою збуту перевіз на таксі з АДРЕСА_3 до огорожі Городоцького ВЦ № 131.

В подальшому, 26.10.2014 о 19 год 00 хв, ОСОБА_5 за вказівками ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), перебуваючи біля огорожі Городоцького виправного центру № 131, що в с. Городок Рівненського району, Рівненської області по вул. Б. Штенгеля, 92А за допомогою скотчу прикріпив порошкоподібну речовину, яка містить психотропну речовину метамфетамін (первінтин), вагою 0,0257 г та речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, яка є наркотичним засобом канабісом, вагою 0.508 г, яка була попередньо поміщена в поліетиленовий пакет до каменя, та шляхом перекидання через огорожу збув вищевказану речовину ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст.27, ч.2 ст. 307 КК України - як своїми умисними діями, які виразилися у виконанні вказівок ОСОБА_8 щодо незаконного придбання, перевезення з метою збуту наркотичного засобу та психотропних речовин, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, та незаконного збуту наркотичного засобу та психотропних речовин.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив факт, що він дійсно разом з ОСОБА_8 та за його вказівками, 26.10.2014, перебуваючи о 18 год 00 хв по вул. Павлюченка в м. Рівне, отримав від ОСОБА_9 психотропну речовину метамфетамін та наркотичний засіб канабіс, і цього ж дня о 18 год 30 хв, з метою збуту перевіз на таксі з АДРЕСА_3 до огорожі Городоцького ВЦ № 131.

В цей же день, біля 19 год 00 хв, він за вказівками ОСОБА_8 , перебуваючи біля огорожі Городоцького виправного центру № 131, що в с. Городок Рівненського району, Рівненської області по вул. Б. Штенгеля, 92А за допомогою скотчу прикріпив психотропну речовину метамфетамін (первінтин) та наркотичний засіб канабіс, яка була попередньо поміщена в поліетиленовий пакет до каменя, та перекинув через огорожу ОСОБА_8 . Після цього був затриманий працівниками виправного центру. Просить суд суворо його не карати, оскільки з момент перебування на волі він одружився, має на утриманні малолітню дитину, займається суспільно корисливою працею, жодних інших правопорушень не вчиняв.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_10 показала, що 24.10.2014 їй подзвонив ОСОБА_8 , з яким вона була знайома, і попросив перекинути на його банківську карточку грошові кошти в сумі 600 грн для купівлі пластикового вікна в Городоцький виправний центр № 131, що в АДРЕСА_3 . Вона відмовилась це зробити, пояснюючи, що немає грошових коштів. Однак останній, з цією пропозицією неодноразово телефонував їй, і оскільки їй стало його жаль, то вона погодилась і перекинула 600 грн на банківську картку на прізвище ОСОБА_9 . Після перерахування даних коштів, вона написала СМС ОСОБА_8 , однак останній її не прочитав. На її телефонні дзвінки не відповідав, і більше вона з ним не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що він працює в Городоцькому виправному центрі № 131, що в с. Городок Рівненського району, Рівненської області по вул. Б. Штенгеля, 92А. 24.07.2014 було заведено оперативно-розшукову справу щодо перекриття надходження в установу наркотичних засобів ОСОБА_8 . Під час проведення оперативно-розшукових заходів в межах вищевказаної справи, 06.10.2014 апеляційним судом Рівненської області було надано ухвалу щодо проведення оперативно-технічних заходів відносно останнього.

26.10.2014 надійшла оперативна інформація, що ОСОБА_5 має перекинути на територію виправного центру наркотичну речовину для ОСОБА_8 . В цей же день, було організовано засідку, і біля 19 год 00 хв, до огорожі виправного центру підїхав на автомобілі «таксі» ОСОБА_5 та перекинув за огорожу центру два поліетиленових пакети, які були прив`язані скотчем до каменю. Після цього, останній був затриманий та доставлений в службовий кабінет виправного центру, де розповів, що перекинув для ОСОБА_8 наркотичні засоби. В подальшому було викликано слідчо-оперативну групу Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області.

Аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 .

Крім показів обвинуваченого, свідків, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом огляду речей, висновками судових експертиз, та іншими доказами.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 26.10.2014 з фото таблицею було оглянуто контрольно-слідову смугу сектору та дільниця № 6 Городоцького виправного центрі № 131, що в с. Городок Рівненського району, Рівненської області по вул. Б. Штенгеля, 92А, де було вилучено згорток у фользі, в якому знаходились психотропні та наркотичні засоби ( а.к.п.22-23 т.1);

Згідно висновку експерта № 940 від 18.11.2014 представлена на експертизу порошкоподібна речовина містить психотропну речовину метамфетамін ( первітин) - масою 0,0257 г, а речовина рослинного походження є наркотичним засобом канабісом масою 0,508 г ( а.к.п 29-31 т.1);

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області ОСОБА_13 від 19.11.2014 психотропна речовину метамфетамін ( первітин) - масою 0,0257 г та наркотичний засіб канабіс масою 0,508 г визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 119, номер журналу обліку № 885 ( а.к.п 32-33 т.1);

Постановою старшого прокурора прокуратури Рівненського району Рівненської області ОСОБА_14 від 26.01.2015 відібрано зразки голосу ОСОБА_8 ( а.к.п 38 т.1);

Протоколом отримання зразків для експертизи від 28.01.2015, згідно якого слідчим СВ Рівненської області ОСОБА_15 відібрано зразки голосу на звукозапис на відеокамеру «Соні» ( а.к.п 39 т.1);

Висновком №323/324 від 09.02.2015 криміналістичної експертизи відео звукозапису, у звукозаписах розмов наявних на ком пакт дисках «Verbatim DVD R» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , і ознак монтажу не виявлено ( а.к.п. 44-48 т.1) ;

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області ОСОБА_13 від 10.02.2015 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження ком пакти диски «Verbatim DVD R» ( інв..№45 н/т), «FUJIFILM DVD R» ( інв.. №1 н/т), « VS CD-R», «RIDATA CD-R» ( а.к.п 48А т.1);

Згідно акту №5 медичного освідчення від 03.02.2015 у ОСОБА_5 виявлено психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів (а.к.п 53 т.1);

Протоколом огляду місця поді від 11.11.2014, згідно якого оглянуто чоловічу пухову жилетку, що належить ОСОБА_8 в якій виявлено банківську картку Універсальна «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 з фототаблицею ( а.к.п 59-63 т.1);

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області ОСОБА_13 від 13.11.2014 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження банківську картку Універсальна «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 та передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 141, номер журналу обліку № 785 ( а.к.п 65-66 т.1 );

Протоколом огляду місця події від 11.11.2014, згідно якого було оглянуто приміщення кімнати молодшого інспектора дисциплінарного ізолятора ВЦ № №131 за адресою АДРЕСА_3 , і вилучено мобільний телефон марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 з фото таблицею ( а.к. 67-71т.1);

Протоколом вилучення від 26.10.2014, згідно якого у ОСОБА_8 було вилучено мобільний телефон марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 ( а.к.п 72 т.1);

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду від 12.11.2014 накладено арешт на мобільний телефон марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 , сім-картку мобільного оператора « Київстар» № НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_8 , пластикову банківську картку Універсальна «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 ( а.к.п 75 т.1);

Протоколом огляду мобільного телефону марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 з фототаблицею на якому зафіксовані телефоні номера ( а.к. 76-87 т.1);

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області ОСОБА_13 від 21.11.2014 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 , сім-картку мобільного оператора « Київстар» № НОМЕР_3 та передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 141, номер журналу обліку № 785 ( а.к.п 88-89 т.1);

Протоколом за результатами проведення оперативно-розшукового заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 07.11.2014, згідно якого на мобільному телефоні за номером НОМЕР_3 зафіксоване усне мовлення ОСОБА_8 з іншими особами ( а.к.п 137-193 т.1);

Протоколом за результатами проведення оперативно-розшукового заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 04.11.2014, згідно якого на мобільному телефоні за номером НОМЕР_4 зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 з іншими особами ( а.к.п 195-215 т.1);

Згідно протоколу обшуку від 06.01.2015 у ОСОБА_9 вилучено пластикову банківську картку «Приватбанк», Універсальна № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_17 , пластикову банківську картку «Приватбанк», Універсальна № 044095 ( а.к.п 219-221 т.1 ).

Так, згідно ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, і останній у його вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказане правопорушення відноситься до тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, перебуває під спостереженням у лікаря-нарколога з приводу попереднього вживання наркотичних засобів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, займається суспільно-корисливою працею, страждає тяжкими невиліковними хворобами, наркотичних засобів не вживає. Крім того, по місцю попереднього відбування покарання також характеризувався з позитивної сторони і в судовому засіданні вибачився за вчинене діяння, висловив щирий жаль.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів становлять 739 грн 20 коп.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому діянні, характеризується позитивно по місцю проживання і враховуючи дані про особу обвинуваченого, який за час проведення судового розгляду одружився, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштувався і займається суспільно-корисливою працею, з моменту вчинення інкримінованого злочину пройшло біля восьми років і останній за цей час жодних правопорушень не вчиняв, страждає рядом тяжких невиліковних хвороб, не вживає наркотичних засобів, що свідчить про його виправлення та осуд своєї поведінки, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений щиро покаявся з приводу вчиненого під час судового розгляду, висловив жаль з приводу вчиненого, вибачився, і вказав, що в подальшому більш таких протиправних діянь вчиняти не буде.

Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винного, зниження його рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації ОСОБА_5 , тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено в законі.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вироком Рівненського міського суду від 14.10.2011, ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 309 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Ухвалою Сарненського районного суду від 12.05.2014, ОСОБА_5 був звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 11 місяців 21 день.

Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Ухвалою Рівненського районного суду від 16.12.2014, ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 в період з 16.12.2014 по 28.06.2017 перебував в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

24 грудня 2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув"язнення у строк покарання" , яким ч. 5 ст. 72 КК України викладено в слідуючій редакції: зарахування судом строку попереднього ув"язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув"язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув"язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підстави слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув"язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Попереднє ув"язнення у розумінні положень ст. 1 ЗУ "Про попереднє ув"язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Таким чином, суд вважає зарахувати строк попереднього ув"язнення ОСОБА_5 з моменту обрання запобіжного заходу тримання під вартою 16.12.2014 по 28.06.2017, тобто з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, що відповідно становить 5 років 24 дні.

В цій же частині ст. 72 КК України вказано, що суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув"язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першої цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув"язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений особливою частиною цього Кодексу для злочину ( злочинів), у якому яких підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника ( законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Призначаючи вищевказане покарання ОСОБА_5 , суд виходить з принципу справедливості і вважає, що такий суворий вид покарання буде достатній для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових правопорушеннь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України і з врахуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4 років і 11 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_5 до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 14.10.2011, і визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Зарахувати у строк попереднього ув"язнення ОСОБА_5 перебування в ДУ « Рівненський слідчий ізолятор» з 16.12.2014 по 28.06.2017, тобто з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, що становить 5 років 24 дні.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 відбув повністю призначене покарання, то останнього необхідно звільнити від призначеного покарання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 369 грн 60 коп.

Речові докази, а саме: психотропну речовину метамфетамін ( первітин) - масою 0,0257 г та наркотичний засіб канабіс масою 0,508 г, що приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 119, номер журналу обліку № 885; ком пакти диски «Verbatim DVD R» ( інв..№45 н/т), «FUJIFILM DVD R» ( інв.. №1 н/т), « VS CD-R», «RIDATA CD-R»; банківську картку Універсальна «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 , що передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 141, номер журналу обліку № 785; мобільний телефон марки NOKIA, ІМЕІ НОМЕР_2 , сім-картку мобільного оператора « Київстар» № НОМЕР_3 , що передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області по квитанції № 141, номер журналу обліку № 785 - залишити в камері схову Рівненського РВ УМВСУ в Рівненській області та при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3