Справа № 751/7171/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/269/22
Категорія - ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002620 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий, останній раз 28.09.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 19.07.2019 звільнений із ДУ «Коростеньська виправна колонія Житомирської області №71» по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання з 24 серпня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 2586,66 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди, 6500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 11086,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1029,66 грн. процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 24 серпня 2021 року, близько 17 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки ОСОБА_10 , яка знаходилася в кухні на стільці, відкрито викрав поліетиленовий пакет, усередині якого знаходилися грошові кошти у сумі 15060 грн., 100 доларів США, вартість яких відповідно до курсу НБУ станом на 24.08.2021 становить 2665 грн. 04 коп., чоловічу золоту обручку 585 проби, вагою 2 грами, вартістю 2586 грн. 66 коп.; жіночу золоту обручку 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 3879 грн. 98 коп., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 24191 грн. 68 коп.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити йому покарання, шляхом застосування ст.69, ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості. Вказав, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання, часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди та наявність у нього хронічних захворювань, які потребують постійного медичного нагляду.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Зазначила, що ОСОБА_7 повністю визнав свою провину, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, обвинувачений проживає разом зі своєю матір`ю та бабусею - інвалідом І групи, які потребують його допомоги, а також сам має хворобу, лікування якої в умовах місць позбавлення волі є фактично неможливим.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, перебуває на обліку в лікаря-нарколога, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_7 ст.69, ст.75 КК України та пом`якшення призначеного йому покарання.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4