Справа № 127/7726/22
Провадження № 1-кп/127/200/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, про що відомості внесено 08.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою мотивуючи тим, що ризики, які існували на момент обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились, продовжують існувати, посилюються в силу об`єктивних обставин на кожній наступній стадії судового розгляду. Підставою для продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, на переконання сторони обвинувачення, з урахуванням того, що ОСОБА_4 , розуміючи суть пред`явленого обвинувачення та сукупність здобутих доказів, які підтверджують його вину, останній обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду. На переконання сторони обвинувачення, наявні підстави вважати про схильність обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень аналогічного змісту, також існує ризик того, що обвинувачений зможе перешкоджати розгляду даного кримінального провадження іншим чином.

Прокурор звертав увагу суду, що на даний час відсутні будь які обґрунтування, докази та документи, які б свідчили про припинення ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, які б стали підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відтак, з урахуванням усіх вищевказаних обставин прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положено ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судом враховано, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Відтак, на переконання суду існує ризик того, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній зможе переховуватись від суду, з метою уникнення призначеного покарання.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

Судом враховано, що злочин у якому, згідно клопотання прокурора, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, тому на переконання суду, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на даний час існує ризик, що обвинувачений зможе вчиняти й інші кримінальні правопорушення аналогічного змісту.

Крім того, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Таким чином, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно сформованої практики ЄСПЛ (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991, Мироненко і Мартенко проти України від 10.12.2009, Геращенко проти України від 07.11.2013), відповідно до якої рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а також тривалість обґрунтованої підозри у вчиненні затримаю особою злочину, є неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано практику ЄСПЛ, де зазначено, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи зазначені обставини суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а тому суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, відтак необхідно продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 31, 177, 178, 291, 314-317 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 17.06.2022 до 15.08.2022 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької обласної прокуратури для відома.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду, в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: