КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001489 від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 год. 00 хв. 20 березня 2022 року. Також, обвинуваченому визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860, 00 грн.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.
На вказане рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту, або зменшити заставу до п`яти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, не прийняв до уваги наступні обставини: те, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також впливати на потерпілу або свідків, має дружину та двох дітей, постійне місце проживання у м. Бориспіль.
Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , здійснюється без участі сторін кримінального провадження, оскільки відповідне клопотання не заявлялось.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001489 від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 год. 00 хв. 20 березня 2022 року. Також, обвинуваченому визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860, 00 грн.

Перевіривши ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких. ОСОБА_5 є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, в останнє 05 серпня 2020 року, а також 07 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 скеровано до суду обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 187 КК України, в рамках якого його оголошено у розшук.
Таким чином, враховуючи вище наведені обставини, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що він не працює, не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово судимий в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, офіційно не зареєстрований, постійного місця проживання не має, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, а також те, що в іншому кримінальному провадженні обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 скеровано до суду, в рамках якого його оголошено у розшук, що свідчить про наявність реального ризику ухилення від суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апелянта про наявність у ОСОБА_5 дружини та двох дітей, а також постійного місця проживання, то надані суду матеріали не місять доказів на підтвердження вказаних обставин. Не надано відповідних доказів і захисником.
Також, матеріали провадження спростовують доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою.
Обставин, які б свідчили, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегією суддів не встановлено.
Також, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні і визначений ОСОБА_5 розмір застави.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Згідно ухвали, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_5 , обставини кримінального провадження, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , його майновий стан, та визначив заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148860, 00 грн., що на думку колегії суддів відповідає вимогам п.1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3