Справа № № 585/1300/22
Номер провадження 1-в/585/132/22
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

22 вересня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді Шульги В.О., за участю секретаря Дем`яненко С.А., прокурора Яковенко Є.О. адвоката Яковець Є.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни клопотання засудженого ОСОБА_1 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_1 в якому він просить застосувати до нього ст.28 Конституції України, ст.7 Міжнародного пакту, переглянути його справу та змінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким на певний строк (15 років) або звільнити від відбування покарання.

Свої вимоги мотивував тим, що він засуджений Апеляційним судом Запорізької області за ст.69, ч. 2 ст.289, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, п.п. «а», «і» ст..42 КК України, 1960р. до довічного позбавлення волі. Загальний строк відбування покарання більш 23 років (з урахуванням рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області про облік часу попереднього ув`язнення день за два). Просив суд звернути увагу на норми ст.. 537 КВК України яка наділяє міський суд вирішувати питання про дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування покарання або замінити його більш м`яким видом покарання. Діюче кримінальне законодавство України не передбачає для довічно засуджених заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, визнає тільки Президентське помилування єдиним механізмом звільнення ( ст..82 ч.2, ст..87). Конституцією України визначено основний принцип підлеглості та взаємодії законів верховенства права, а Міжднародні договори як невід`ємна частина Українського законодавства (ст..8,9) що дає можливість та право суду застосовувати останнє, в тому числі положення Міжнародного пакту о громадянських та політичних правах. Відсутність в Українському законодавстві права для довічно засуджених на звільнення або зміну довічного ув`язнення більш м`яким видом покарання є прямим порушенням його прав, формою жорсткого поводження з ним на протязі 20-ти років та статті 7 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права по відношенню до нього. Засуджений також вимагає врахувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді клопотання, що передбачено діючим законодавством України, в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.28 Конституції України. В зв`язку з цим просив визнати, застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, яке порушує ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України. В зв`язку з викладеним просив замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким абозвільнити від відбування покарання.

ОСОБА_1 надав заяву в якій клопотав розгляд справи проводити без його участі.

В судовому засіданні адвокат Яковець Є.О. клопотання засудженого підтримав, просив його задоволити.

Прокурор вважав, що клопотання не підлягає задоволенню.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

ОСОБА_1 засуджений вироком Апеляційного суду Запоріжської області від 15.05.2003 року за ст.ст.69 КК України (1960 року) ст.289 ч.2, 187 ч.4, 263 ч.1 КК України, ст.93 п.п. «а», «і», «з» КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 20.11.2003 року вирок Апеляційного суду Запоріжської області від 15.05.2003 року відносно ОСОБА_1 залишено без зміни а касаційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2003 року ОСОБА_1 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш мяким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким немає.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.. 28 Конституції України в частині необхідності визначення термінів можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критерії, на підставі яких такий перегляд має відбуватись, суд вважає не можливим, оскільки суд не наділений такими повноваженнями і закон не цього не визначає. В такому випадку на виконання рішення ЄС держава має внести зміни до законодавства на усунення встановлених порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушеного в клопотанні засудженого питання законодавчо не передбачено.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким немає.

Керуючись ст.ст. 72,81,82 КК України , ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Роменський міськрайсуд на протязі 7 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга