Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/491/22
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові матеріали об`єднаного кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 13 листопада 2022 ру включно.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальну провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того свідки у провадженні не допитані, докази зі сторони обвинувачення та захисту не досліджені, а тому суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу колегії суддів про продовження строку тримання під вартою скасувати, та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Також просить дослідити обставини, як свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, дослідити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу на відповідність вимогам ст. 184 КПК України, дослідити технічний запис судового засідання від 14.09.2022 року про розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою такою, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, судом неправомірно було відмовлено у його клопотанні про дослідження доказів у судовому засіданні, та у клопотанні про з`ясування місцезнаходження доказів, на які посилався прокурор.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати її та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 . Вказує, що вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обраного запобіжного заходу, судом було проігноровано його клопотання про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 10.12.2019 року та його розглянуто не було. Також судом були відхилені клопотання сторони захисту про зобов`язання прокурора надати суду докази, якими він обґрунтовує своє клопотання та дослідження їх під час вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу, чим на думку сторони захисту, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не обирав обвинуваченим жодного запобіжного заходу, проте всупереч вимогам процесуального закону продовжує дію запобіжного заходу, застосованого на досудовому слідстві.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, оскільки вважає її такою, що не відповідає вимогам КПК України та Конституції України. На думку апелянта, досудове розслідування по справі проведено однобічно та необ`єктивно, а судові дії порушують його право на захист.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, колегія суддів вважає за можливе поновити адвокату ОСОБА_8 строку на подачу апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду сторона захисту наполягала на задоволенні апеляційних скарг та звільненні усіх обвинувачених з-під варти. Прокурор заперечував проти цих вимог, наполягаючи на тому, що тривалий розгляд кримінального провадження обумовлюється свідомим і цілеспрямованим затягуванням стороною захисту розгляду цієї справи, навів приклади такого затягування.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження за № 0001099 від 10.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Козелецького районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2022 року обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжено термін тримання під вартою строком на 60 днів до 18 квітня 2022 року включно.

Ухвалою Козелецького районного суду м. Чернігова від 24 травня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжено термін тримання під вартою строком на 60 днів до 23 липня 2022 року включно.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 18 вересня 2022 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, відповідно до ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виступаючи в засіданні суду апеляційної інстанції, захисники обвинувачених не змогли навести ніяких гарантій належної процесуальної поведінки їхніх підзахисних.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення та тяжкість безальтернативного покарання, визначених санкціями статей, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченим, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає їх особам, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно цих обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи в апеляційних скаргах щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторонами захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо неправомірної відмови судом у клопотанні сторони захисту про дослідження доказів у судовому засіданні щодо обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, так само доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 про те, що судом було проігноровано його клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 10.12.2019 року, апеляційний суд відхиляє як такі, що не впливають і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Розглядаючи подані апеляційні скарги на рішення щодо продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд лише досліджує матеріали, які витребовує відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, та на даному етапі судового розгляду перевіряє законність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо наявності або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження № 0001099 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України, а ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України. За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки не має законних підстав для дослідження будь-яких доказів, окрім як дослідити клопотання про продовження дії запобіжного заходу та ухвалу суду першої інстанції. На стадії судового розгляду апеляційний суд не вправі витребовувати з місцевого суду кримінальне провадження і досліджувати докази в ньому. Такі дії суперечитимуть принципу незалежності суду при відправленні правосуддя.

З огляду на це, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення вимог апеляційних скарг та скасування ухвали суду немає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк захиснику ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на апеляційне оскарження ухвали колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2022 року.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 13 листопада 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4