Справа № 364/510/22
Провадження № 1-кп/364/64/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 року Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Володарка Київської області клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001816 від 02.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ-на-Амурі, Хабаровського краю російської федерації, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

встановив:

У провадженні Володарського районного суду Київської області на стадії підготовчого судового засідання перебуває вказане кримінальне провадження.
Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ст. 331 КПК України про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 . Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний запобіжний захід відповідно до ухвали Білоцерківського районного суду Київської області від 04.08.2022, закінчується 03.10.2022. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість того, що ОСОБА_6 , у випадку не застосування запобіжного заходу, буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики, на думку прокурора, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який посягає на громадський порядок, зокрема вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України, та його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України і передано трудовому колективу на поруки, на шлях виправлення не став та вчинив інше кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про те, що з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі доведення його винуватості в суді, останній може вчинити дії щодо ухилення від суду.
Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки наразі триває судовий розгляд, шляхом їх підкупу, умовлянням, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.
Прокурор також уважає, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки щодо нього розглядаються кримінальні провадження в інших судах, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити цілодобовий домашній арешт на нічний з 22 години вечора до 06 години ранку, заперечуючи наявність ризиків, зазначених у клопотанні, при цьому надав довідку про вагітність ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дружиною обвинуваченого. Посилався, що всупереч вимогам ч.4 ст. 291 КПК України, прокурором до клопотання додані документи, які зібрані під час досудового розслідування, що є неприпустимим, а тому клопотання підлягає частковому задоволенню.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив змінити цілодобовий домашній арешт на нічний.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора, у задоволенні клопотання захисника просили відмовити.
Вислухавши клопотання прокурора, потерпілих, думку захисника та обвинуваченого, суд дійшов наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, проте санкції даної статті передбачає позбавлення волі строком до п`яти років.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

За правилами ст. 199 КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Згідно ухвали Білоцерківського районного суду Київської області від 04.08.2022 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати житло: будинок АДРЕСА_2 строком на 2 місяці, починаючи з 03.08.2022.

Таким чином, виходячи з положень ст. 199 КПК України, заявлене прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд фактично розцінює як продовження такого запобіжного заходу обвинуваченому.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді заявленого клопотання судом перевірено його доводи на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України й встановлено, що такі є обґрунтованими і не зменшилися та продовжують існувати.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки така оцінка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це кримінальне правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Таким чином, суд на підставі розумної оцінки, вважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для вирішення питання щодо подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.
Даючи оцінку доводам, які наведені стороною обвинувачення та захисту, суд погоджується з існуванням ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_6 переховуватися від суду, вчинити інший злочин, а також можливість впливу на свідків та потерпілих. Наведений стороною захисту факт, що обвинувачений має вагітну дружину не зменшує встановлених ризиків та стороною захисту не підтверджено належними доказами, що ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого. Інших доказів на підтвердження відсутності ризиків, зазначених у клопотанні, стороною захисту надано не було.

При цьому, суд звертає увагу, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовки до судового розгляду, потерпілі та свідки судом не допитані, а тому суд вважає, що у разі застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_6 може застосовувати заходи психологічного та фізичного впливу до них, задля зміни даних ними показів на досудовому розслідування, а також задля уникнення кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 296 КК України, може вступати у поза процесуальні контакти зі свідками для формування у суду викревленої позиції щодо дійсних обставин інкримінованого йому діяння, оскільки обвинувачений, свідки та потерпілі мешкають у одному населеному пункті, що утруднить встановлення судом істини у справі.
На думку суду, саме обраний запобіжний захід - домашній арешт, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу та особистості обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. А отже наразі відсутні підстави для зміни цілодобового домашнього арешту на нічний, на чому наполягав обвинувачений та захисник.
Судом, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при прийнятті такого рішення, було також вивчено відомості, що характеризують особу обвинуваченого, які наведені прокурором у клопотанні, а також стороною захисту, як і тяжкість покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого. Тож, наразі, обраний запобіжний захід є єдиним, який надає можливості забезпечувати кримінальне провадження, та дотримує певний баланс прав та обов`язків.
З наведеного вбачається, що мета і підстави, які стали обставиною для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є і надалі актуальними, суд, заслухавши думку усіх учасників судового провадження щодо продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 діб без застосування засобів електронного контролю.
Між тим, приймаючи дане рішення, суд вважає за необхідне повернути прокурору додані до клопотання документи, які на даній стадії не підлягають дослідженню, як передчасно надані, а тому суд не вивчав їх та не покладає у основу прийнятого рішення.
Посилання захисника про те, що вищевказані документи не можуть бути надані суду на стадії підготовки судового розгляду, жодним чином не спростовують наявність ризиків, заявлених у самому клопотанні.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо суд застосовує відповідний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, то зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 176-178, 181, 194, 314, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши його з`являтися до суду за першим викликом.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 01.12.2022 включно.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 60 (шістдесят) днів, а саме:

- не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом суду;

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання.

У задоволенні клопотання захисника про застосування до обвинуваченого домашнього арешту у певний період доби - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та захиснику.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні №0001816.

Повернути прокурору надані до клопотання додатки на 36 аркушах.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 04.10.2022.

Суддя ОСОБА_1