Справа № 299/1452/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/637/20, за апеляційною скаргою, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатка ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 січня 2020 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, та призначено йому покарання виді обмеження волі на строк 2-х роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судові витрати по справі: 8.000,00 грн. за надання правової допомоги стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 .
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01.01.2017, приблизно о 04.30 години ОСОБА_6 , знаходячись навпроти кафе «Скарлет» по вул. Дружби в с. Теково, Виноградівського району, на ґрунті раптово виниклих, особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, діючи умисно, з метою спричинення тілесного ушкодження наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в область щелепи з правої сторони, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому тіла нижньої щелепи з права (між 5 та 6 зубами), закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва без зміщення фрагментів, яке не є небезпечними для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 26 від 27.01.2017 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «подвійного перелому нижньої щелепи», які згідно з п.2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню. Зазначає, що зміст показань свідків, на які посилається суд, свідчить про те, що такі підтверджують правдивість та правильність свідчень обвинуваченого, відповідно до яких у час події обвинувачений захищався від нападу та посягань потерпілого, який перший наніс удар ОСОБА_6 , а показання потерпілого протягом досудового розслідування та судового розгляду були суперечливими. Стверджує, що зі сторони потерпілого дії були неправомірними, він перший наніс удар обвинуваченому, що свідчило про реальну загрозу здоров`ю та життю ОСОБА_6 , а обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, а тому, після удару потерпілого відразу з метою відвернення протиправного нападу наніс потерпілому удар у відповідь, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого вказує на те, що свідки, які були допитані як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні підтвердили факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому. Щодо суперечливості показів потерпілого зазначає, що ОСОБА_9 як і у заяві про злочин, так і в поясненнях та допитах дав чіткі показання, що йому наніс удар саме обвинувачений. Стверджує, що у судовому засіданні не встановлено даних, які б давали суду підстави вважати, що нанесення потерпілому тілесних ушкоджень вчинено обвинуваченим з необережності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду від 14.01.2020 без змін.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка вважає безпідставною апеляційну скаргу в частині доводів щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушенні та вказала на наявність підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за спливом строку давності, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: сторона захисту та потерпіла сторона належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілої сторони не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_9 убачається, що 01.01.2017 вони з друзями святкували у кафе «Скарлет» Новий рік. Перед кафе почалася бійка і всі хлопці пішли подивитись. Під час бійки обвинувачений ОСОБА_6 раптом ударив його правою рукою, внаслідок чого переломив йому щелепу і зламав зуб. Після цього, він лікувався в Виноградівській ЦРЛ та два тижні у м. Ужгороді.

Із показань свідка ОСОБА_10 убачається, що 01.01.2017 приблизно о 24 годині була бійка, під час якої обвинувачений ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 по голові, від чого останній упав. Перед цим ОСОБА_6 розбороняв Поляка та Чоло, а в цей час ОСОБА_9 ударив його кулаком по голові, на що ОСОБА_6 у відповідь вдарив ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 дали аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_14 також дав аналогічні покази, вказавши при цьому, що обвинувачений не бив потерпілого, а лише його відштовхнув.

Із Витягу з кримінального провадження від 01.01.2017 ( а. к. п. 1) та Рапорту старшого чергового Виноградівського відділення поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_15 від 01.01.2017 (а. к. п. 7) убачається, що 01.01.2017 на телефон 102 надійшло повідомлення від лікаря приймального відділення Виноградівського РЛ про те, що 01.01.2017 у травматалогічне відділення з діагнозом «перелом нижньої щелепи з права» за меддопомогою звернувся ОСОБА_9 , зі слів якого тілесні ушкодження він отримав від свого знайомого, який побив його.

Із заяви ОСОБА_9 від 01.01.2017 убачається, що він просить прийняти міри до ОСОБА_6 , який 01.01.2017 приблизно о 04 годині біля кафе «Скарлет» у с.Теково по вул. Дружби побив його.

Із Висновку спеціаліста № 9 від 01.01.2017 (а. п. 14-16), який доповнюється даними Висновку судово-медичної експертизи № 26 від 23.01.2017 (а. к. п. 24-26) та підтверджується Висновком експерта № 60 від 22.02.2017 (а.п.50-52), убачається, що у потерпілого ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців шкірних покровів нижньої повіки зліва, в ділянці кута нижньої щелепи зліва; саден шкірних покровів під лівою бровою та кінчика носа; струсу головного мозку; відкритого перелому тіла нижньої щелепи справа; закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва без зміщення фрагментів, яке виникло внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, якою могла бути рука стиснута в кулак, при нанесені удару ним можливо при обставинах та в строки, на які вказує потерпілий. Тілесні ушкодження у вигляді «синців та саден» не спричинили розладу здоров`я і за цією ознакою згідно з п.2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді «струсу головного мозку» спричинили розлад здоров`я понад 21 день і відповідно до п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді «подвійного перелому нижньої щелепи» спричинили розлад здоров`я понад 21 день і відповідно до п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості. Під час медичного огляду потерпілий ОСОБА_9 також вказав, що 01.01.2017 приблизно о 05 годині у с. Теково біля бару його знайомий ОСОБА_6 наніс удар ззаду, від чого він втратив свідомість.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_16 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні вироку у частині доведеності вини та кваліфікації дій, і зокрема, порушення права особи на захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст показань свідків, на які посилається суд, свідчить про те, що такі підтверджують правдивість та правильність свідчень обвинуваченого, відповідно до яких у час події обвинувачений захищався від нападу та посягань потерпілого, який перший наніс удар ОСОБА_6 , - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що не спростовують факту заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 . При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що суд розглядає кримінальне провадження стосовно особи, щодо якої складено обвинувальний акт, і лише в межах викладеного в обвинувальному акті обвинувачення.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що зі сторони потерпілого дії були неправомірними, він перший наніс удар обвинуваченому, що свідчило про реальну загрозу здоров`ю та життю ОСОБА_6 , а обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, а тому, після удару потерпілого відразу з метою відвернення протиправного нападу наніс потерпілому удар у відповідь. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині та показання обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд бере до уваги, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про наявність в обвинуваченого тілесних ушкоджень у звязку із нанесенням йому потерпілим удару, що ОСОБА_6 не звертався за медичною допомогою, а також не звертався до судово-медичного експерта для проведення його освідчення у звязку із нанесенням йому потерпілим удару, не клопотав перед слідчим про призначення судово-медичної експертизи для виявлення у нього тілесних ушкоджень у звязку із нанесенням йому потерпілим удару.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеними вище судженнями.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження, жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України кримінального правопорушення, а відтак і не заслуговують на увагу, - апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що показання потерпілого протягом досудового розслідування та судового розгляду були суперечливими.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що покази потерпілого про обставини конфлікту, механізм та локалізація отриманих ним тілесних ушкоджень у результаті конфлікту з обвинуваченим, узгоджуються та доповнюються експертними висновками, а показання свідків повністю узгоджуються з показами як самого потерпілого і обвинуваченого, так і сукупністю безпосередньо досліджених у судовому засіданні інших письмових доказів, і судом не встановлено будь-якої заінтересованості цих свідків у кримінальному провадженні.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілого та свідків, а також письмові докази, обґрунтовано поклав ці докази, у тому числі й показання потерпілого та свідків, в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано встановив, що обвинувачений з великою силою наніс один удар у нижню щелепу потерпілого, а відтак діяв саме з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що в свою чергу свідчить про те, що встановлені обставини, які підтверджуються вищенаведеними доказами в їх сукупності дає суду, підтверджують те, що отримані потерпілим тілесні ушкодження були наслідком дій саме обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання сторони захисту на те, що обвинувачений скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення із необережності, оскільки він захищався від потерпілого, який був п`яний та сам намагався вдарити обвинуваченого, визнавши їх необґрунтованими та безпідставними і розцінивши їх як лінію захисту у суді.

Також апеляційний суд погоджується і з висновком суду про те, що даних, які б свідчили про те, що нанесення потерпілому тілесних пошкоджень вчинено обвинуваченим із необережності, не встановлено, а спрямованість та сила завданого потерпілому одиничного удару у важливий орган нижню щелепу, його наслідки для здоров`я потерпілого двійний перелом нижньої щелепи, свідчить про те, що обвинувачений із великою силою умисно наніс удар кулаком потерпілому.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_17 покарання, припис Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

За змістом ст. 75 КК України у редакції, яка діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 122 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та можливість застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини, яким передбачена можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у спричиненні тілесного ушкодження середньої тяжкості, що мало місце 01 січня 2017 року, і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, так як санкцією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального праовпорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад п`ять років.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона обвинувачення не посилалась на наявність даних про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає до зміни, а апеляційна скарга захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_7 - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПКУкраїни, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатка ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 січня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 змінити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання за спливом строку давності.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: