УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області
ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача начальника сектору дізнання Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000332 від 12.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2022 року дізнавач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що в липні 2022 року невстановлена особа підробила документи про навчання за кордоном на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та інших, які останні використовували під час перетину державного кордону України на пункті пропуску "Устилуг".

12.07.2022 року відомості про даний кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України.

10.09.2022 року під час огляду місця події у ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , було вилучено документи про зарахування на навчання закордоном на ім`я ОСОБА_15 , в кількості 29 аркушів на іноземній мові та деякі перекладені на українську мову, студентський квиток, довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 19.08.2022 та мобільний телефон Iphone 7 імей: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 .

Згідно з ч. 7 ст. 237 КПК України, вищевказані речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Дізнавач вважає, що вилучені вищевказані речі підлягають арешту із забороною відчуження, користування та розпорядження, оскільки мають значення речових доказів і на даний час у провадженні є необхідність у проведенні за їх участі ряду слідчих дій, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна та його представник адвокат ОСОБА_16 , в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд клопотання за їх відсутності, а також письмові заперечення на клопотання про арешт майна, в яких представник просить відмовити у задоволенні клопотання через його необґрунтованість та безпідставність.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання дізнавача, заперечення представника власника майна, дослідивши долучені до них документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2 ст.131, ч.1 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема : правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Проте, дізнавач у своєму клопотанні належним чином не обґрунтував та у судовому засіданні не довів необхідність накладення арешту на документи та мобільний телефон вилучені у ОСОБА_15 під час огляду місця події, не обґрунтував та не довів наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (підроблення офіційного документу), зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На обґрунтування доводів клопотання дізнавачем долучені до клопотання повідомлення Державної прикордонної служби України про виявлення кримінального правопорушення, яке містить лише припущення про те, що надані ОСОБА_15 документи є підробленими, а також постанова дізнавача про визнання предметів речовими доказами.

Проте, постанова дізнавача про визнання предметів речовими доказами від 12.09.2022 носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові не надана оцінка документам та мобільному телефону на їх відповідність положенням статті 98 КПК України, та не обґрунтовано їх значення для даного кримінального провадження, яке здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Іншіх доказів на обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, дізнавачем не надано.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача про арешт майна.
Керуючись ст.ст.170-174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача - начальника сектору дізнання Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000332 від 12.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, вилученого 10.09.2022 під час огляду місця події у ОСОБА_15 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1