ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1760/22 Справа № 216/703/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001531 від 19 грудня 2021 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ на Амурі, Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.

19.12.2021, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_7 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли за місцем мешкання ОСОБА_7 в приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжили спільно вживати спиртні напої. Під час вживання спиртного, ОСОБА_7 зажадав, щоб ОСОБА_9 негайно залишив його помешкання, однак ОСОБА_9 не розуміючи безпричинної вимоги знайомого відповів йому відмовою. На вказаному ґрунті побутового пияцтва між зазначеними особами відбулася сварка, під час якої останні голосно почали висловлювались на адресу один одного нецензурною лайкою. В ході сварки ОСОБА_7 , відкрив вхідні двері вищевказаної квартири та із застосуванням фізичної сили почав виштовхувати ОСОБА_9 на сходовий майданчик 5-го поверху 1-го під`їзду будинку за вказаною адресою, однак останній почав пручатися. Зазначені дії та поведінка ОСОБА_9 обурили ОСОБА_7 , викликавши почуття гострої неприязні та умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за вказаних мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , діючи з метою спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, приблизно о 16:50 годин 19.12.2021, умисно, зі значною силою, штовхнув потерпілого ОСОБА_9 обома руками в область грудної клітини, унаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 не устоявши на ногах впав спиною на тверду поверхню сходового майданчика, вдарившись головою об тверду поверхню підлоги та почав голосно кликати на допомогу. Відразу ж після цього ОСОБА_7 взяв лежачого спиною на сходовому майданчику потерпілого ОСОБА_9 руками за одяг у верхній частині тіла та волоком стягнув потерпілого сходами до ґанку цього ж під`їзду, в результаті чого потерпілий ОСОБА_9 неодноразово вдарявся тім`яно-потиличною ділянкою голови, об тверду поверхню сходів. Після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ділянці асфальтованого майданчика, між лавочками встановленими одна напроти одної, біля ґанку під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 , діючи з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з мотивів гострої неприязні до нього, в період часу приблизно з 17:00 годин до 17:05 годин 19.12.2021, продовжив побиття потерпілого ОСОБА_9 , переміщуючи його руками за одяг по зазначеному асфальтованому майданчику та умисно завдаючи йому численних ударів взутими ногами в область голови та нижніх кінцівок. Так, ОСОБА_7 під час побиття потерпілого ОСОБА_9 на ділянці асфальтованого покриття майданчика біля ґанку під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 послідовно вчинив наступні протиправні насильницькі дії: наступив підошовною поверхнею обох взутих ніг на передню поверхню гомілок потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час лежав спиною на асфальтованому майданчику та відразу ж після цього умисно завдав йому лівою взутою ногою чотири удари в праву бокову поверхню нижньої правої кінцівки; далі волоком перетягнув лежачого на спині потерпілого ОСОБА_9 за одяг до лавки встановленої праворуч від вхідних дверей під`їзду та коли потерпілий, обпершись правою рукою об зазначену лавку, намагався підвестись з землі, умисно завдав останньому одного удару лівою взутою ногою в область обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 впав лівою боковою поверхнею тулубу на асфальтований майданчик, та після чого ОСОБА_7 умисно завдав ОСОБА_10 одного удару лівою взутою ногою в область лівої гомілки; підійшовши зі спини до потерпілого ОСОБА_9 , який, лежачи на зазначеному асфальтованому майданчику, повернувся на правий бік тулубу та утримуючись лівою рукою за лавку, знову намагався підвестись, умисно завдав потерпілому почергово лівою та правою взутими ногами, а також кулаком правої руки, по одному удару в область голови та обличчя, а потім відтягнув потерпілого руками за одяг вбік від лавки; потім знову підійшов зі спини до потерпілого ОСОБА_9 , який лежачи на правому боці дотягнувся до тієї ж лавки, та утримуючись за неї лівою рукою, здійснював чергову спробу підвестись, умисно завдав потерпілому одного удару лівою взутою ногою в область обличчя, а потім відтягнув потерпілого руками за одяг на центр, та кинув його на поверхню асфальтованого майданчику обличчям до низу, відразу після цього потерпілий повернувся на правий бік намагаючись підвестись та ОСОБА_7 підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_9 , умисно зі значною силою завдав останньому одного удару правою взутою ногою в область голови від якого потерпілий втратив свідомість, а ОСОБА_7 , відтягнувши ОСОБА_9 за одяг далі від входу до вищевказаного під`їзду, припинив свої злочинні дії. Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми саден обличчя, синців обох очей, перелому кісток носу, перелому кісток склепіння черепа, субарахноїдального крововиливу лобних часток, правобічної субдуральної гематоми малого об`єму, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, які виразились в заподіянні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та повторно допитавши потерпілого ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого останнього звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок суворості.
На переконання захисника, суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений щиро розкаявся, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки. Окрім цього, суд не врахував пояснень потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі та зазначив, що претензій до останнього не має. Захисник вважає, що за цих умов суд мав підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
Свої вимоги, окрім доводів аналогічним тим, що викладені його захисником, обґрунтовує також й тим, що суд не врахував активне сприяння ним розкриттю злочину, а також залишив поза увагою те, що він не залишив місця злочину, одразу надав правдиві свідчення працівникам поліції, а його мати забезпечила надання потерпілому медичної допомоги. Окрім цього, обвинувачений зауважує, що перебував під впливом сильного душевного хвилювання, зумовленого неправомірними та аморальними діями потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, протягом 1999-2000 рр. звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, за місцем проживання характеризується посередньо.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, а в якості таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння,
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства, протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України або призначення покарання іншого виду, як зазначає захисник.
Ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий та щиро розкаявся підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають.
З огляду на характер дій обвинуваченого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під незначним приводом для сварки, наніс неодноразово у різні частині тіла тілесні ушкодження потерпілому, який не здатний був чинити опір, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
Посилання захисника на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики суд розцінює критично, оскільки вони не відповідають матеріалам провадження.

Що стосується доводів захисту про те, що суд не врахував показань потерпілого, який не наполягав на ізоляції обвинуваченого від суспільства, то вони не заслуговують на увагу, як і вимоги про необхідність виклику останнього до апеляційного суду для надання пояснень.
На переконання колегії суддів, з урахуванням мотивів, характеру та способу вчинення кримінального правопорушення, а також його наслідків, позиція потерпілого в даному випадку істотним чином на висновки суду вплинути не може.
Щодо тверджень обвинуваченого про вчинення кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, зумовленого аморальною поведінкою потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений зазначив, що приводом для сварки стало те, що ОСОБА_9 хотів залишитись спати за місцем мешкання обвинуваченого, проте останній йому відмовив.
Наведена поведінка потерпілого, з позиції суду, необґрунтовано розцінена обвинуваченим як аморальна, оскільки жодних дій, які б суперечили загальним нормам моралі, потерпілий не вчиняв, а його бажання залишитись у помешканні ОСОБА_7 вочевидь було зумовлено сумісним вживанням алкогольних напоїв.
Що стосується сильного душевного хвилювання, на яке вказує ОСОБА_7 , то клопотань про необхідність призначення експертизи з метою його підтвердження ані у суді першої інстанції, ані в апеляційному суді стороною захисту заявлено не було.
При цьому, даних, які б викликали сумніви щодо психічного стану останнього матеріали провадження не містять.
Щодо доводів обвинуваченого про необхідність врахування активного сприяння розкриттю злочину, як пом`якшуючої покарання обставини, то вони також свого підтвердження не знайшли.
Так, активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Це може бути повідомлення про всі відомі епізоди, обставини злочинного діяння, свідків, потерпілих, викриття інших співучасників кримінального правопорушення. Мінімальні вимоги, яким має відповідати позитивна посткримінальна поведінка у виді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, полягають у добровільній дачі правдивих і повних свідчень про всі відомі особі обставини злочинного діяння. Активність сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає, що дії особи повинні мати високу інтенсивність, ефективність та значну процесуальну цінність.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що поведінка обвинуваченого не свідчила про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки останній не вчиняв дій, спрямованих на встановлення всіх обставин провадження. До того ж, про вчинення злочину обвинувачений не повідомив та допомоги потерпілому не надав.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апелянтів та розцінює їх доводи виключно як спосіб захисту.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4