Дата документу 02.12.2021 Справа № 554/1170/20
У Х В А Л А
02 грудня 2021 року м. Полтава
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.04.2018 року у справі №554/1812/19 визнано право власності ТОВ «Стройснаб11» на нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 102,5 кв.м., які раніше належали на праві приватної власності фізичній особі ОСОБА_4 . При цьому, право приватної власності ОСОБА_4 на нерухоме майно встановлено на підставі роз`яснення начальника ГЖЕД №6 від 25.03.2011 №186/06.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 29.09.2020 рішення Октябрського районного суду м.Полтаві від 05.04.2018 у справі №554/1812/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Стройснаб11» про визнання права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 102,5 кв.м. відмовлено.
У вказаній постанові зазначено, що ТОВ «Стройснаб11» достовірно відомо про розгляд справи апеляційним судом, оскільки в матеріалах справи містяться заяви про відкладення судових засідань, складені службовими особами ТОВ «Стройснаб11».
Отже, з 29.09.2020 у ТОВ «Стройснаб11» відсутні правові підстави на володіння, розпорядження та користування нерухомим майном загальною площею 102,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, не зважаючи на всі вказані обставини, ТОВ «Стройснаб 11» уклало з ТОВ «Верія ЛТД» договори купівлі продажу:
Договір купівлі-продажу від 16.02.2021 №415. Предмет договору: нежитлові будівлі загальною площею 221,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Відчужувані нежитлові приміщення належать Продавцю (ТОВ «Стройснаб11») на праві приватної власності на підставі довідки про адресу нерухомого майна №4218 від 06.11.2018, видавник ТОВ «Бюро літер М» та технічний паспорт, виданий 11.09.2018 ФОП ОСОБА_5 .
Договір купівлі-продажу від 17.02.2021 №424. Предмет договору: нежитлове приміщення А-1 загальною площею 43,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Відчужувані нежитлові приміщення належать Продавцю (ТОВ «Стройснаб11») на праві приватної власності на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.04.2018.
Договір купівлі-продажу від 17.02.2021 №426. Предмет договору: нежитлове приміщення А-1 загальною площею 58,9 кв.м. за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26. Відчужувані нежитлові приміщення належать Продавцю (ТОВ «Стройснаб11») на праві приватної власності на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.04.2018.
Директор ТОВ «Стройснаб11» у кожному договорі стверджує, що на момент укладення нежитлові приміщення нікому не продані, не подаровані, не заставлені, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передані, в спорі, під забороною, в податковій заставі не перебувають, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса воно не використовується, треті особи не мають право на нежитлові приміщення. Від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено чіткий перелік підстав для державної реєстрації прав. Довідка про адресу нерухомого майна ніяк не може бути документом, що відповідно до законодавства підтверджує набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Крім того, вже через декілька днів після вказаної реєстрації права власності Наказом Міністерства юстиції №3716/5 від 27.11.2018 анульовано доступ державного реєстратора Полтавської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради (ЄРДПОУ 42424471) до Єдиних та Державних реєстрів шляхом скасування ідентифікаторів доступу таких користувачів.
Таким чином, службові особи ТОВ «Стройснаб11» з метою отримання право власності на нежитлові приміщення загальною площею 221,6 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1 , використали документи, що мають ознаки підробки (подана для реєстрації довідка) та подали для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно документи, які за своєю правовою природою взагалі не можуть бути підставою для визнання права власності.
Таким чином, службові особи ТОВ «Стройснаб11» не тільки з порушенням вимог законодавства зареєстрували право власності на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 , але і в подальшому, знаючи, що в Полтавському апеляційному суді вирішується питання права власності на вказані приміщення, уклали договори купівлі продажу, стверджуючи, що жодного спору з питань права власності немає. Крім того, що на момент укладення вказаних договорів, нежитлових приміщень за вказаною адресою взагалі вже не існувало.
На підставі апеляційної скарги Полтавської міської ради, постановою Полтавського апеляційного суду від 29.09.2020 року рішення Октябрського районного суду м.Полтаві від 05.04.2018 року у справі №554/1812/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Стройснаб11» про визнання права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 102,5 кв.м. відмовлено.
Протоколом позачергового засідання міської комісії з питань техногенно екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій №03-02/74 від 09.09.2020 встановлено: за адресами м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26, 26а ніхто не проживає, оскільки будівлі повністю зруйновані; територія використовується як звалище сміття, стан конструкцій, що залишились не підлягають ремонту, підсиленню та відновленню; технічний стан конструкцій аварійний; УЖКГ ВК ПМР, Полтавському КАТП-1628 з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних із нанесенням шкоди життю та здоров`ю громадян та їх майн прибрати залишки зруйнованих будівель по АДРЕСА_2 та очистити територію від стихійного сміттєзвалища.
У жовтні листопаді 2020 залишки будівель демонтовані та очищена територія за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26, але не силами комунальних підприємств, а ТОВ «Мілан 2019», які уклали договір №13/10 про надання послуг від 13.10.2020. Замовником у вказаному договорі зазначений ТОВ «ДБК КВАНТ».
В подальшому, 12.11.2020 року Полтавська міська рада подала позовну заяву до Господарського суду Полтавської області про припинення права приватної власності ТОВ «Стройснаб11» на нежитлове приміщення А-1 загальною площею 58,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлове приміщення А-1 загальною площею 43,6 кв.м. за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26.
Вказана позовна заява подана з метою відновлення порушеного права територіальної громади в особі Полтавської міської ради, оскільки в період чинності рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05.04.2018 у справі №554/1812/18 ТОВ «Стройснаб11» вчинено дії щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26.
Проте, 26.01.2021 року представник Полтавської міської ради подав до Господарського суду Полтавської області заяву про повернення позовної заяви на доопрацювання, залишивши її без розгляду. Причина у вказаній заяві відсутність рішення тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва у м. Полтаві. Вказана причина взагалі немає жодного відношення до предмету спору та є формальної відпискою. У зв`язку з відкликанням позовної заяви, 02.02.2021 ухвалою Господарського суду Полтавської області залишено позовну заяву без розгляду (справа №917/1804/20).
В результаті вказаних дій Полтавської міської ради запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нежитлові приміщення за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26 за ТОВ «Стройснаб11» не вилучено і ТОВ «Стройснаб11» зміг укласти договори купівлі продажу на вказані приміщення.
Відповідно до рішення п`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 23.07.2021 «Про затвердження проектів розподілу територій, визначення меж або впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань у м.Полтаві» затверджено ТОВ «Верія ЛТД» проект розподілу території з метою визначення меж земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26.
В подальшому, ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» замовило ТОВ НВІ «Земресурс» розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки (договір №55 від 20.09.2021). Відповідно до пояснювальної записки, підстава розроблення документації із землеустрою: відповідно до ст.123 Земельного кодексу України 17.08.2021 до Полтавської міської ради подано клопотання про розроблення документації із землеустрою за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26, але у місячний строк ніякої відповіді немає, враховуючи абзац 3 п.3 ст.123 ЗКУ, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється без дозволу за адресою м. Полтава, вул. Раїси Кириченко 26 ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД».
Для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» подає документи, що підтверджують право власності на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 та технічні паспорти від 03.03.2021, на яких зафіксовані наявність вказаних нежитлових приміщень, яких насправді вже кілька місяців не існує.
Саме наявність право власності на нежитлові приміщення за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26 стали підставою для прийняття Полтавською міською радою 23.07.2021 рішення «Про затвердження проектів розподілу територій, визначення меж або впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань у м.Полтаві», яким затверджено ТОВ «Верія ЛТД» проект розподілу території з метою визначення меж земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26. А в подальшому ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» подало до Полтавської міської ради заяву на затвердження землевпорядної документації та відведення земельної ділянки в оренду.
Допитом в.о. начальника полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру начальник відділу землеустрою та земельного кадастру ОСОБА_6 від 16.11.2021 підтверджено подача документів службовими особами ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» з урахуванням наявності на вказаній ділянці нежитлових приміщень. На депутатській комісії, яка передувала пленарному засіданню сесії Полтавської міської ради, озвучувалося депутатом, що жодних житлових приміщень за вказаною адресою немає, але незважаючи на вказані твердження, жодних сумнівів не виникло у інших членів комісії, та дане питання винесено на голосування на пленарному засіданні.
Таким чином, службовими особами ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» поступово подані заяви до Полтавської міської ради, кінцевим результатом яких має бути отримання права оренди на земельну ділянку за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26. Основною підставою для отримання вказаних документів є наявність права власності на нежитлові приміщення за вказаною адресою, в іншому випадку право оренди має надаватися за результатами земельних торгів.
Але, слід врахувати, що право власності зареєстровано з порушенням законодавства за ТОВ «СТРОЙСНАБ11»; при укладення договорів купівлі продажу нежитлових приміщень за адресою м.Полтава, вул.Раїси Кириченко 26 між ТОВ «СТРОЙСНАБ11» та ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» достовірно відомо про рішення суду про скасування права власності та крім того вказаних приміщень вже не існувало; подання ТОВ «ВЕРІЯ ЛТД» документів та заяв, в яких стверджується наявність приміщень за вказаною адресою на даний час; Полтавській міській раді відомо про наявність спору з приводу права власності на нежитлові приміщення за вказаною адресою та факт знесення вказаних приміщень.
Відповідно до ст.124, 134 Земельного кодексу необхідним є проведення земельних торгів щодо продажу права оренди земель комунальної та державної власності.
За умовами ч. 2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу.
На підставі викладеного прокурор просить задовольнити клопотання.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки прокурор просить накласти арешт на нерухоме майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, беручи до уваги, що розгляд клопотання в присутності власника майна може призвести до розголошення даних досудового слідства, негативних наслідків у вигляді відчуження даного нерухомого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про розгляд клопотання без повідомлення власника майна.
Суд, заслухавши прокурора, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів та вимог, якими у даному випадку є арешт визначених земельних ділянок.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).
Земельна ділянка,яка перебуває у власності Полтавської міської ради та розташована за адресою: вул. Раїси Кириченко, 26, у м. Полтаві, не може бути предметом кримінального правопорушення, оскільки з об`єктивної складової ст. 366 КК України вбачається, що предметом такого правопорушення є офіційні документи.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначена земельна ділянка безпідставно визнана речовим доказом та не відповідає критеріям майна, визначеним ст. 98 КПК України, на яке, згідно з ст. 170 КПК України, у цьому кримінальному провадженні може бути накладений арешт.
Зазначене узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.
Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Так, вимоги ч.1ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, викладених прокурором у клопотанні, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна неможливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.
Таким чином, на підставі викладеного, слідчий судя дійшов до висновку, що прокурором не доведено наявність передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-179, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1