ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/284/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1107/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Харкова, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працююча, заміжня, позбавлена батьківських прав, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
-11.07.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст.185 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, згідно з ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
-03.09.2014 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, згідно з ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
-26.12.2014 Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, 02.04.2015 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 ч.4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці (26.11.2016 звільнена умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців);
-23.01.2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст.71 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці;
визнана винною та засуджена за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року, у вигляді 3 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 3 роки 3 місяці позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 21 квітня 2020 року.
Цим же вироком постановлено ОСОБА_7 зарахувати в строк відбуття покарання строк покарання, відбутий нею за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року, з 31 травня 2018 року по 20 квітня 2020 року включно.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона 21.02.2018, у період часу з 19:34 по 19:52 год., знаходячись у приміщенні супермаркету «Класс», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 128-В, де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «Компанія «Гранд-маркет», діючи умисно за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала з вітрини вищевказаного супермаркету філе сьомги, вагою 1,262 кг, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 130 від 01.03.2018, 719 грн. 21 коп., цукерки Монблан ТМ «Рошен» лісовий горіх, вагою. 0,314 кг, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 130 від 01.03.2018 67 грн. 62 коп., цукерки Монблан ТМ «Рошен» шоколадні, вагою 0,338 кг, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 130 від 01.03.2018 72 грн. 79 коп.
Після, ОСОБА_7 , сховавши філе сьомги, вагою 1,262 кг, цукерки Меонблан ТМ «Рошен» лісовий горіх, вагою 0,314 кг, цукерки Монблан ТМ «Рошен» шоколадні, вагою 0,338 кг, до жіночої сумки, направилась до виходу з торгівельної зали супермаркету «Класс», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 128-В та пройшла касову зону, при цьому не сплативши за вищезазначений товар. Таким чином, ОСОБА_7 намагалась заволодіти вищезазначеним майном та спричинити потерпілому ТОВ «Компанія «Гранд-маркет» матеріальну шкоду на загальну 859 грн. 92 коп. Проте, свій злочинний умисел до кінця не довела, з причин, що не залежали від її волі, оскільки при спробі залишити місце скоєння злочину, а саме на виході з приміщення супермаркету «Класс» була зупинена охоронцем вищевказаного супермаркету. Тобто, ОСОБА_7 вчинила усі дії, які вона вважала необхідними для завдання матеріального збитку потерпілому ТОВ «Компанія «Гранд-Маркет» на загальну суму 859 грн. 92 коп., але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить призначити їй покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки на думку обвинуваченої міра покарання, призначена судом першої інстанції у виді позбавлення волі, за замах на крадіжку дуже сурова. Також зазначає, що їй важно морально та психологічно перебувати в умовах позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченої у скоєнні злочину та правильності кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_7 було призначене покарання з урахуванням вироку Московського районного суду м.Харкова від 23 січня 2018 року, у вигляді 3 місяців позбавлення волі, та остаточно на підставі ст.71 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального провадження» зазначено, що при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку.
Під час розгляду справи в апеляційному суді було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 була засуджена вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.07.2020 року за ч.2 ст.185 КК України та остаточно їй призначено покарання з урахуванням вироку Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року, у виді 1 місяця 18 днів позбавлення волі, та остаточно на підставі ст.71 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 1 місяця 18 днів позбавлення волі.
Поряд з цим, відповідно до довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Харківського СІЗО від 31.08.2021 року, обвинувачена ОСОБА_7 20.08.2020 року повністю відбула покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.07.2020 року, отже рішення суду у вироку про призначення покарання в порядку ст.71 КК України за вироком Московського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року підлягає виключенню.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не працює, позбавлена батьківських прав, має постійне місце мешкання. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченої, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїла нетяжкий злочин, за який законом передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, вину у вчиненому не визнала; перед потерпілим не вибачилася; неодноразово була засуджена, що свідчить про стійку антисоціальну направленість її особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання із застосуванням ст.75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченої про можливість призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Виключити з вироку суду рішення про призначення покарання в порядку ст.71 КК України за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: