Номер провадження: 11-кп/813/2476/21
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294; ст. 392 КК України, у кримінальному провадженні №00000516, внесеному до ЄРДР 27 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294; ст. 392 КК України, строком на 60 днів до 30 січня 2022 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просив ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_9 має можливість проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди квартири.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що прокурор у судовому засіданні не довів необхідність продовження тримання ОСОБА_9 під вартою, не надав доказів існування ризиків, а суд не обґрунтував неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник звертає увагу на те, що стягнення, які були накладені на обвинуваченого на час розгляду клопотання були погашені.

Крім того, згідно характеристики, наданої ДУ «Одеський слідчий ізолятор», ОСОБА_9 характеризується позитивно, з квітня 2021 року будь-яких порушень не вчиняв, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_11 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Крім того, прокурор не надав доказів існування ризиків, що свідчать про необхідність продовження тримання ОСОБА_11 під вартою.

Також суд не врахував, що на ОСОБА_11 має постійне місце проживання у м. Одесі, має сім`ю та малолітню дитину.

Захисник ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому злочинів. Допитані судом потерпілі та свідки не вказують на ОСОБА_10 , як на учасника події.

Згідно довідок про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_10 за місяць до подій, які йому інкримінуються, останньому винесена подяка за сумлінне ставлення до праці та сумлінну поведінку, що на думку сторони захисту свідчить про те, що ОСОБА_10 не міг бути активним учасником інкримінованих йому подій.

Крім того, прокурор не надав доказів існування ризиків, що свідчать про необхідність продовження тримання ОСОБА_10 під вартою, а суд не обґрунтував неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Суд не врахував, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, а його прийомним батьком надано згоду на перебування ОСОБА_10 під домашнім арештом в його будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали подані апеляційні скарги, підтримали їх у повному обсязі та просили скасувати оскаржену ухвалу, постановити нову.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисник, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинувачених та захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Малиновського районного суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000516 від 27 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.294; ст.392 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційних скарг щодо недоведеності вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх причетності до обставин інкримінованого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000516 від 27 травня 2019 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України, які, згідно із ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та тяжкого злочину, відповідно.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень відсутні, інкриміноване обвинуваченим за ч.2 ст.294 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність на строк до п`ятнадцяти років, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів під час фактичного відбування покарання, а також те, що відповідно до характеристик обвинувачених з місць відбування покарання та попереднього ув`язнення станом на 06 жовтня 2021: обвинувачений ОСОБА_11 жодного заохочення не має, разом із тим має дев`ять стягнень, зокрема, два попередження та сім доган, які не знятті та не погашенні; обвинувачений ОСОБА_9 має одне заохочення, разом із тим має чотири стягнення, при цьому одне попередження та дві догани, які не знятті та не погашенні; обвинувачений ОСОБА_10 має одне заохочення та два стягнення, зокрема одне попередження та одну догану, що свідчить про їх небажання ставити на шлях виправлення, нехтування встановленими правилами поведінки та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на вищезазначене та обставини того, що після відбуття обвинуваченим ОСОБА_11 покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2017 року, останньому інкримінується вчинення низки корисливих кримінальних правопорушень, згідно із вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року, який не набрав законної сили, з огляду на що апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника ОСОБА_8 про становлення обвинуваченого на шлях виправлення.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинувачених на інших учасників кримінального провадження, оскільки після отримання процесуального статусу обвинувачених, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 мали процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знати анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 малолітньої дитини є такими, які не впливають на обставини вчинення інкримінованих йому злочинів у даному кримінальному провадженні та не зменшують існування встановлених ризиків.

Також не знайшли свого підтвердження апеляційні скарги захисників про наявність у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 постійного місце проживання, оскільки такі обставини не встановлені дослідженням матеріалів кримінального провадження.

Аналогічно, апеляційний суд враховує відсутність у обвинувачених офіційного місця роботи або іншого працевлаштування, а відтак і офіційного джерела прибутку.

Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1),3) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, Малиновський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку продовження строку дії виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 слід залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року - без змін.

Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумних строків, оскільки кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що неможливість дотримання вказаного принципу судом першої інстанції зумовлена позицією сторони обвинувачення, оскільки прокурори групи прокурорів неодноразово змінювали свою позицією щодо кількості свідків обвинувачення, яких сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити у судові засідання суду першої інстанції для подальшого безпосереднього допиту.

Такі дії прокурорів апеляційний суд сприймає як неналежне підтримання публічного (державного) обвинувачення процесуальними керівниками у даному кримінальному провадженні, про що апеляційний суд вважає за необхідне повідомити керівника Одеської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 28, 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, строком на 60 днів, до 30 січня 2022 року, залишити без змін.

Повідомити керівника Одеської обласної прокуратури про неналежне забезпечення публічного обвинувачення прокурорами процесуальними керівниками під час судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000516 від 27 травня 2019 року, що було встановлено апеляційним судом та викладено в мотивувальній частині цієї ухвали.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумності строків, передбаченого ст.28 КПК України, під час здійснення судового розгляду кримінального провадження № 0000516 від 27 травня 2019 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4