ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/781/22 Справа № 205/1577/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою у кримінального провадженні № 0000258 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24-00 години 11 березня 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, оцінивши обставини, дійшов висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились, а більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.
В апеляції:
- захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник зазначає, що з оскаржуваною ухвалою ознайомились 19 січня 2022 року, оскільки 13-17 січня 2022 року судові підсистеми такі як Електроний суд, Єдиний державний реєстр судових рішень не працювали.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків.
Зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою більше двох років, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, дружину та неповнолітню дитину, позитивну характеристику, а також має на утриманні літніх батьків, які не можуть себе забезпечити, у зв`язку із хворобою.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, враховуючи те, що за ствердженнями захисника з ухвалою він ознайомився 19.01.2022 року, апеляція надіслана 19.01.2022 року, що не спростовано матеріалами справи, тому причини пропуску строку є поважними, і вважаю за необхідне поновити строк на оскарження ухвали та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від до 12 років з конфіскацією майна, є раніше не судимою особою, не працевлаштований та не має постійного доходу, а тому усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини та за даних обставин може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому, посилання захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції хоч і послався на них у своєму рішенні, але в порушення вимог кримінального процесуального закону, не виклав обставин, які свідчать про існування вказаних ризиків.
Однак, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Твердження захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме дружинну та неповнолітню дитину, батьків похилого віку, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики є реальними, продовжують існувати та для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано продовжив йому строк тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що обвинувачений перебуває під вартою більше двох років, хоча і має місце бути, проте такі обставини не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, яка не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою у кримінального провадженні № 0000258 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4