Справа № 624/574/20
провадження № 1-в/624/2/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Кегичівка, Харківської області подання Красноградського районного сектора №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станція Упорна, Лабінського району, Краснодарського Краю, Росія, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немаючого, офіційно непрацевлаштованого, на обліку в центрі зайнятості неперебуваючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України до 2004 року не судимий, судимий: 1) 27.02.2004 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 2)11.08.2005 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 162, ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ст.70,71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений з Харківської виправної колонії №43 11.11.2009 на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.11.2009 року, 3) 15.06.2011 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст.122 КК України до 2 років випраних робіт з утриманням на рахунок держави 20 відсотків заробітної плати, 4) 25.07.2013 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.5 ст. 53, ч.1 ст. 125 КК України до 50 годин громадських робіт, 5) 19.12.2013 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільнення на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 6) 01.03.2021 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки,

про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання

в с т а н о в и в:

Вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 01.03.2021 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на засудженого відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Начальник Красноградського районного сектора №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання, мотивуючи його тим, що Ізюмський районний відділ №1 ФДУ «Центр пробації» в Харківській області 09.04.2021 прийняв до виконання копію вироку Кегичівського районного суду Харківської області від 01.03.2021 відносно ОСОБА_5 і у цей же день про прийняття до виконання вироку були поінформовані всі відповідні інстанції, копії повідомлень долучені до особової справи. При постановці на облік 17.08.2021 із засудженим була проведена бесіда, в ході якої було роз`яснено умови звільнення від призначеного покарання та обов`язки, покладені на нього вироком суду згідно п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Проте, 28.09.2021 ОСОБА_5 допустив неявку до уповноваженого органу з питань пробації у призначений день на реєстрацію без поважної причини за що йому було винесено застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування призначеного покарання. Засуджений надав пояснення про те, що допустив неявку 28.09.2021 оскільки у цей час перебував у м. Харків та не мав фінансової можливості прибути до Ізюмського РВ №1. Разом з цим, повідомив, що змінив місце мешкання ( АДРЕСА_3 ) та заявив прохання про передачу його особової справи до відповідного підрозділу служби пробації у м. Харків (Київський РВ ФДУ «Центр пробації» в Харківській області). У подальшому співробітники Ізюмського РВ №1 направляли відповідні запити до Київського РВ для перевірки факту мешкання ОСОБА_5 за вказаною ним адресою, але здійснені перевірки Київським РВ не підтвердили цю інформацію і засуджений продовжував перебувати на обліку Ізюмського РВ №1. Однак ОСОБА_5 належних висновків не зробив та 26.10.2021 09.01.2021, 23.11.2021, 14.12.2021 допустив неявки на реєстрацію у призначені дні. Опитаний 20.01.2022 з цього приводу засуджений не навів об`єктивних обставин та поважних причин порушення обов`язку покладеного на нього п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України. Стосовно причин неявок засуджений ОСОБА_5 пояснив, що не прибував на реєстрацію по тій причині, що мешкав у м. Харків і намагався особисто прибути до Київського РВ ФДУ «Центр пробації». Але за тою адресою, яка була йому відома, підрозділ вибув, актуальної адреси він не знайшов і чекав на виклик служби пробації, який він не отримав. З грудня 2021 року ОСОБА_5 мешкає в смт. Кегичівка та з 04.01.2022 особова справа перебуває на виконанні у Красноградського РС №2 ФДУ «Центр пробації» в Харківській області. Таким чином засуджений порушив умови іспитового строку, а саме, чотири рази 26.10.2021, 09.11.2021, 23.11.2021, 14.12.2021 не з`явився на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин після винесення письмового попередження.

В судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_4 подання підтримала, просила суд його задовольнити і направити засудженого для реального відбування призначеного покарання.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки представником органу пробації не доведено ухилення засудженим від відбування покарання з випробуванням.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що не мав на меті ухилятися від явки до органу пробації. Він змінив місце проживання та переїхав до м. Харкова, про, що повідомив інспектора. Йому була надана адреса органу пробації за новим місцем проживання. Він прийшов для реєстрації за місцем проживання, але на той час матеріали особової справи ще не надійшли до органу пробації. Іншого разу прийшов для реєстрації, але орган пробації змінив свою адресу, на яку йому не було відомо. Тому надалі чекав виклику від інспектора по телефону. Просив суд не направляти його для відбуття покарання, обіцяв в подальшому не порушуватиме умови звільнення.

Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до норм КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Відповідно до ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Закону України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Пунктом 10 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

ОСОБА_6 підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що 17.08.2021 ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, від нього було відібрано підписку, пояснення та йому було роз`яснено, що він повинен періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну про місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Засуджений був ознайомлений, що в разі невиконання обов`язків, встановлених КВК, ЗУ «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

ОСОБА_5 був ознайомлений 17.08.2021 з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою зобов`язаний з`являтися до органу пробації 1 та 4 вівторок кожного місяця.
20.09.2021 ОСОБА_7 подав до органу пробації заяву в якій повідомив про зміну місця проживання та просив передати особову справу за новим місцем проживання по АДРЕСА_3 .
Згідно з листком реєстрації ОСОБА_5 не з`явився до органу пробації 26.10.2021, 09.11.2021, 23.11.2021, 14.12.2021.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що хоча засуджений і допустив чотири неявки у визначений для реєстрації день до органу пробації, але ці обставини не можуть категорично свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, при цьому судом враховано відсутність умислу засудженого на порушення умов звільнення від покарання. Неявки до органу пробації зумовлені зміною місця проживання засудженим про, що ним було вчасно повідомлено інспектора, необхідністю передання особової справи до іншого органу пробації та допущенням засудженим помилки при зазначені нової адреси, що спричинили труднощі у виклику його до органу пробації за новим місцем проживання.

Суд вважає, що вказані обставини та матеріали подання не свідчать про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки, що свідчить про неможливість засудженого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства.

Сам факт неналежного невиконання обов`язків, покладених на засудженого вироком суду, ще не може бути безумовним свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, а отже і вагомою підставою для направлення засудженого для реального відбування покарання.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного подання відносно засудженого. Поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду, оскільки останній до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, загалом виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, і хоча й допускав неявки до органу пробації, але зазначені обставини у своїй сукупності, свідчать про його прагнення стати на шлях виправлення та відсутність ознак ухилення засудженого від відбування покарання. В матеріалах справи відсутні докази, які б поза достатнім сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком у даному випадку.

При таких обставинах, при відсутності інших підстав для направлення засудженого для відбування покарання, в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення в місця позбавлення волі засудженого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні подання Красноградського районного сектора №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області стосовно ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня оголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1