ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000710 від 07 лютого 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.12.2018 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.1, ч.2 ст.186 ч. 1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки,

- 15.04.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 ч. 4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

- 25.06.2020 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2015 року приблизно о 01 годинні 00 хвилин ОСОБА_3 діючи спільно за попередньою змовою з особою 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та особою 2 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, та ще двома невстановленими особами знаходячись по АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи єдиний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, визначили об`єктом злочинного посягання на майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 підійшли по останнього. Особа 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження задав один удар в область носа ОСОБА_6 в результаті чого, останній впав, після чого ОСОБА_3 , особа 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та особа 2 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження продовжили завдавати йому тілесні ушкодження, які виражалися в нанесенні ударів ногами в область тулуба.
При цьому, особа 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_6 , а саме золотою обручкою, вагою 7 грам, вартістю 6800 гривень, яку силоміць зняв з безіменного пальця правої руки ОСОБА_6 грошовими коштами в сумі 3500 гривень, гарнітурою блютуз, вартістю 200 гривень, книжковою карткою АЗС «ОККО», цінності яка не представляє, які дістав із внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_6 . Після цього, особа 2 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung Duos», вартістю 250 гривень, належного ОСОБА_6 , в якому знаходилися сім-карта оператора «Київстар», вартістю 25 гривень, без грошових коштів на рахунку, та сім-карта оператора «МТС», вартістю 25 гривень, без грошових коштів на рахунку. Тобто, всього ОСОБА_3 , діючи спільно та за попередньою змовою з особою 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та особою 2 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та двома невстановленими особами, відкрито заволоділи майном ОСОБА_6 на загальну суму 10 800 гривень, після чого з місця вчинення злочину втекли, чим заподіяли ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 10 800 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 07 лютого 2015 року приблизно о 01 годинні 00 хвилин він спільно зі знайомими, знаходячись біля буд № 22 по вул. Овідіопольська дуга, в м. Одеса, застосувавши фізичну силу відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_6 , а саме золотою обручкою, грошовими коштами, гарнітурою блютуз, книжковою карткою АЗС «ОККО», мобільним телефоном «Samsung Duos». У скоєному щиро покаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому засіданні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушення та дії ОСОБА_3 кваліфікує - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України;

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує визнання обвинуваченим вини, щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, раніше судимий.

На підставі викладеного, при наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, а саме: визнання обвинуваченим вини та щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого та враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим діянь, обставини їх вчинення, фактично спричинені наслідки злочину, та враховуючи його поведінку після вчинення злочину та під час судового розгляду, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства на певний строк, оскільки останній вчинив умисний злочин свідомо нехтуючи правилами встановленими в суспільстві, при цьому суду не було надано даних про бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, а тому суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання в межах санкції: ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, події якого мали місце до постановлення вироку Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 25.06.2020 року, яким він визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначено йому покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, при призначенні покарання за даним вироком слід керуватись ч. 4 ст. 70 КК України, та з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого - із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що ж стосується строку покарання, яке ОСОБА_3 відбув за попереднім вироком, до моменту постановлення даного вироку, то як прямо зазначено у другому реченні ч. 4 ст. 70 КК України, у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , а саме - запобіжний захід, не застосовувався.

Таким чином, суд приходить до висновку, про необхідність зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК, відбуте частково покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.06.2020 року.
Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 70, 72, 75 КК України, ст.ст. 100, 128, 368-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеного за даним вироком, менш суворого покарання, призначеним за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.06.2020 року, остаточно до відбуття ОСОБА_3 , призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

У строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.06.2020 року, у виді позбавлення волі, а саме в строк відбування покарання ОСОБА_3 , зарахувати час з 25 червня 2020 року по день набрання даним вироком законної сили

Строк відбування остаточно призначеного покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1