У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/6397/21

№ 1-кс/183/1512/21

25 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 10.09.2021 року до ЄРДР за № 0000570 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 10 вересня 2021 року приблизно о 08.00 годині водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Hundai Tucson», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 46,2 км/год. по автодорозі, розташованій по вул. Гетьманська м. Новомосковська Дніпропетровської області, зі сторони вул. 195 Стрілецької Дивізії в напрямку вул. Сучкова, де в цей час в районі будинку № 31, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не зменшила швидкість, а в разі потреби не зупинилася, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину дороги з ліво наліво по відношенню руху автомобіля «Hundai Tucson», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по нерегульованому пішохідному переході, тим самим створила для неї небезпеку та допустила наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_4 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 18.1 «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у виді забою (гематоми) м`яких тканин потиличної області голови, синців на зовнішній поверхні правого плечу, правого ліктьового суглобу, в області лівого надпліччя і лівого плечового суглобу, синця та садна на зовнішній поверхні правої гомілки, саден в області правого ліктьового суглобу, струсу головного мозку, закритих переломів правої лобкової, правої сідничної і крижової кісток тазу, у своєї сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як викликавши тривалий розлад здоров`я на строк, перевищуючий 21-н день.

Таким чином, дії ОСОБА_4 , що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

12.11.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Новомар`ївки Солонянського району Дніпропетровської області, громадянка України, не одружена, працююча ФОП « ОСОБА_6 », освіта середня, на утримані має малолітню дитину 2015 року народження., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима.

Під час досудового розслідування до слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла позовна заява про визнання цивільним позивачем та відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, від потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 відносно підозрюваної ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, на суму 100.000 гривень та моральної шкоди 300.000 гривень.

Також під час досудового розслідування було встановлено, що у власності підозрюваної ОСОБА_4 перебуває автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 170 КК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та з метою забезпечення відшкодування шкоди (цивільного повозу), завданої внаслідок вказаного кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися у зв`язку з обмеженнями, встановленими введенням в Україні карантину. Слідчий суддя вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, дослідивши надані слідчим докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту, вважає, що підстав, зазначених у клопотанні, немає.

До клопотання про арешт майна слідчим додана копія позовної заяви про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілої ОСОБА_5 . Згідно з прохальною частиною цієї позовної заяви потерпіла просить стягнути певні суми на відшкодування їй шкоди та збитків. При цьому а ні позовна заява, а ні додатки до неї не містять клопотання щодо арешту майна в забезпечення поданого потерпілою позову, що є виключним правом позивача в розумінні цивільного процесуального закону.

Тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 10.09.2021 року до ЄРДР за № 0000570 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1