КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5017/21 Провадження № 11-кп/824/3484/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута, оскільки незважаючи на неодноразові звільнення від відбування покарання умовно-достроково, проявлений неодноразово гуманізм до ОСОБА_6 не дав бажаних результатів, останній знову вчиняв кримінальні правопорушення, що у своїй сукупності свідчить про тривале злочинне спрямування поведінки ОСОБА_6 та його небажання стати на шлях виправлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні, як на підставу відмови у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення посилається на те, що злочин, за який він відбуває покарання було вчинено в період умовно-дострокового звільнення, що як вважає засуджений, є незаконним, оскільки він вже покараний за це.
Крім того, як зазначає ОСОБА_6 суд однобічно підійшов до вирішення даної справи, оскільки врахував те, що поведінка засудженого покращилась лише нещодавно, однак суд залишив поза увагою те, що адміністрація «Бучанської виправної колонії (№85)», де засуджений раніше відбував покарання, не сприяла та не створювала умов для виправлення, а лише погіршувала його становище необґрунтованими стягненнями, які в подальшому були зняті у встановленому законом порядку.
В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на надану установою виконання покарання характеристику ОСОБА_6 , відповідно до якої засуджений під час відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, а також добросовісно виконує роботи по благоустрою установи де відбуває покарання, проявляє розумну ініціативу за що має заохочення. Він працевлаштований на дільниці пошиву мішків під цукор укладальником-пакувальником, відношення до праці задовільне, намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку. За наданою характеристикою ОСОБА_6 спокійний та врівноважений, намагається дбайливо ставитися до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок, виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі. Бере особисту участь у виховних заходах, які проводяться в установі.
При цьому, як зазначає захисник, раніше застосовані до засудженого стягнення є погашеними та посилаючись на ч. 7 ст. 69 та ч. 14 ст. 134 КВК України зазначає, що якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.
Також апелянт вказує, що критерії поняття «сумлінна поведінка» законодавчо не визначені, а тому дане поняття є оціночним і має розглядатись у кожному випадку окремо з урахуванням особи засудженого.
Захисник підсумовує, що ОСОБА_6 відбув частину покарання, передбачену ч. 3 ст. 81 КК України, сумлінно ставиться до праці та виконує покладені на нього трудові обов`язки, дотримується вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, дотримується дисципліни, має заохочення, що у сукупності свідчить про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Від засудженого ОСОБА_6 клопотань про участь у розгляді апеляційних скарг не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до трьох років двох місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання 30 вересня 2018 року, закінчення строку відбування покарання 30 листопада 2021 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 18 травня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє клопотання засуджений ОСОБА_6 мотивує тим, що за період відбування покарання він характеризується добре, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має заохочення.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута, оскільки незважаючи на неодноразові звільнення від відбування покарання умовно-достроково, проявлений неодноразово гуманізм до ОСОБА_6 не дав бажаних результатів, останній знову вчиняв кримінальні правопорушення, що у своїй сукупності свідчить про тривале злочинне спрямування поведінки ОСОБА_6 та його небажання стати на шлях виправлення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до характеристики ОСОБА_6 наданої «Білоцерківською виправною колонією (№ 35)», утримуючись в ДУ «Київський слідчий ізолятор» засуджений характеризувався негативно, мав одне стягнення, заохочень не мав. З 17 січня 2019 року ОСОБА_6 відбував покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» де характеризувався негативно, мав три стягнення, заохочень не мав. В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» засуджений відбуває покарання з 23 вересня 2020 року та характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, а також добросовісно виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі, проявляє розумну ініціативу за що має 1 заохочення. Працевлаштований на дільниці пошиву мішків під цукор, укладальником-пакувальником. Відношення до роботи задовільне. Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. В роботі самодіяльних організацій, у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених участі не приймає. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Як вбачається із матеріалів справи 24 лютого 2021 року за результатом розгляду питання про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 комісією установи було відмовлено у зв`язку із недостатнім ступенем виправлення.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання обґрунтовано враховано поведінку засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі і дані, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу засудженого в цілому, та суд дійшов правильного висновку, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджений став на шлях виправлення.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4