Справа № 463/7774/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1061/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року,

з участю заявника ОСОБА_6 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення слідчий суддя мотивував відсутністю правових підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Волинського апеляційного суду ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_6 від 31 травня 2021 року.

В поданій апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку із істотним порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що слідчий суддя, в порушення вимог КПК України, розглянув справу у його відсутності, належним чином не повідомив його про розгляд, тобто не надіслав йому повістку про виклик в судове засідання, чим позбавив його права на справедливий суд. Стверджує, що поза увагою слідчого судді, всупереч вимогам ст. 214 КПК України, залишився той факт, що з Волинської обласної прокуратури в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, була скерована його заява про кримінальне правопорушення, що підтверджується листом від 18.06.2021, однак, відповідно до ст. 214, 55 КПК України, відомості до ЄРДР так і не були внесені.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року, мотивуючи тим, що розгляд поданої ним скарги відбувся без його участі, а копію оскаржуваної ухвали отримав лише 02 серпня 2021 року; скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задоволити його скаргу, зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, внести відомості до ЄРДР.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч.4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч.5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із скарги ОСОБА_6 , 31 травня 2021 року останній звернувся до Генеральної прокуратури із заявою про вчинення суддею Волинського апеляційного суду ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.382 КК України умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України, що встановлено Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 20 квітня 2021 року у справі №159/6015/20, провадження №51-39км21.
Згідно листа №31-772вх.-21 від 18 червня 2021 року за підписом начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 , заяву ОСОБА_6 скеровано для розгляду в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, про що проінформовано скаржника.
Разом з тим, уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, протягом 24 годин питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення не вирішила.
Скаржник ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 31 травня 2021 року.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 слідчий суддя мотивував тим, що з матеріалів скарги вбачається, що скаржник не погоджується з процесуальним рішенням - ухвалою судді Волинського апеляційного суду ОСОБА_8 від 14 грудня 2020 року, яка скасована Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 20 грудня 2021 року у справі №159/6015/20, провадження №51-39км21, що свідчить про те, що правової оцінки ухвалі суду апеляційної інстанції надано. Однак, скаржник вважає, що в діях судді Волинського апеляційного суду наявний склад злочину, передбачений ч.4 ст.382 КК України.

Положення статті 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпеченого діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні про те, що відсутні правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Волинського апеляційного суду ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_6 від 31 травня 2021 року.

Незгода з рішеннями суду може бути підставою для оскарження таких дій в порядку визначеному процесуальним законом, однак не може слугувати безумовною підставою для внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому слідчим суддею зазначено, що дана ситуація є особливо загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, особливо з огляду на те, що ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Якщо по кожній справі за заявою незадоволеної сторони будуть внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування у відношенні судді, то судді, здійснюючи правосуддя, фактично весь час будуть перебувати під психологічним тиском та тільки те і робити, що надавати пояснення, що є порушенням конституційних гарантій незалежності судової влади та реалізації права на справедливий суд незалежним і безстороннім судом.
Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
У відповідності до положень ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Крім того, вказаною статею визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.
Втім, як правило, заяви про вчинення суддями злочину (кримінального правопорушенн) у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.
Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
У відповідності до ч. 2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.
Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) у Доповіді стосовно незалежності судової влади, схваленій на 82-му пленарному засіданні, яке відбулось 12-13 березня 2010 року, встановлюючи межі "функційного імунітету суддів", визначила його як імунітет від кримінального переслідування за діяння, вчинені під час виконання своїх функційних обов`язків судді, за винятком умисних злочинів, зокрема отримання хабаря (пункт 61).

Отже, суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону.

Аналогічна позиція міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року у справі № 1-305/2019(7162/19) за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України.

Тому, враховуючи викладене, на думку апеляційного суду, слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку про те, що в діях уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, відсутня бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_6 .

Доводи заявника ОСОБА_6 про незаконність ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року не грунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону та є безпідставними.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

поновити заявнику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року, якою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4