ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4398/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3457/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01.11.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою до 29.12.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01.11.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі вказав, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України суд першої інстанції обґрунтовував лише тяжкістю інкримінованого злочину, проте жодного доказу на підтвердження вказаного ризику в ухвалі не вказано. Також вказує, виклад обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містить відомостей про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор до початку розгляду апеляційної скарги подав заяву, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, викладену в заяві позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.1 ст.305 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.3 ст.289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.1 ст.305 КК України, що є особливо тяжкими злочинами, діяльність мала епізодичний характер.

Крім того, згідно обвинувального акту вбачається, що останній вступив в організовану групу де взяв участь в обговоренні плану скоєння злочинних дій та розподілу функцій, разом з іншим обвинуваченим заволодів транспортним засобом. Також у вчиненні дій щодо незаконного придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин з метою збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, які вчиняв повторно, та у закінченому замаху на контрабанду психотропної речовини амфетамін, тобто переміщення через митний кордон з приховуванням від митного контролю психотропної речовини амфетамін, в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Беручи до ваги висновки ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що тяжкість інкримінованих злочинів обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.3 ст. 289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.1 ст.305 КК України не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки судом першої інстанції неодноразово було його продовжено та враховано не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й підстави, передбачені ст.ст.177,178,183 КПК України.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів, а також злочину проти власності, що є злочинами підвищеної небезпеки для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, яким неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами, про що вірно вказав суд першої інстанції.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01.11.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.12.2021 року, включно, щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4