Справа № 586/1512/21
Пров. № 1-кп/590/19/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2021 р. Ямпільський районний суд Сумської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з - ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області об`єднане кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, Середино-Будського р-ну, с. Лісне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
1) 04 лютого 2019 Середино-Будським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком терміном 1 рік.

-за ст.185 ч.2, ст..122 ч.1 КК України, суд

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

23.11.2018 близько 18-00 год. ОСОБА_3 перебував на законних підставах в господарському дворі будинку свого знайомого ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходячись в господарському дворі, ОСОБА_3 згадав, що на грубці, яка знаходиться в саду вказаного домоволодіння, встановлена пічна плита і у нього виник умисел скоїти її крадіжку. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, скоїв крадіжку чавунної двоконфорочної плити, що належить ОСОБА_5 , бувшої в користуванні, ринкова вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/3669е від 20.12.2018 станом на 23.11.2018 становить 466 грн. 67 коп.
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав мешканцю АДРЕСА_2 ОСОБА_6 за 50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 466 грн. 67 коп.
Крім того, 26.11.2018 близько 18-00 год. ОСОБА_3 перебував на законних підставах в гаражі свого знайомого ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходячись в приміщенні гаражу, ОСОБА_3 побачив металеві слюсарські лещата, які були встановлені на столі і у нього виник умисел скоїти їх крадіжку. Керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, діючи повторно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, скоїв крадіжку металевих слюсарних лещат, що належать ОСОБА_5 , бувших в користуванні, ринкова вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/3669е від 20.12.2018 станом на 23.11.2018 становить 1666 грн. 67 коп.
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав невстановленому досудовим розслідуванням чоловіку за 200 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1666 грн. 67 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення, обставини, які викладені в обвинувальному акті, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Підтвердив факт скоєння ним десь в листопаді 2018 у вечірній час доби /більш точної дати та часу не пам`ятає/ крадіжок чавунної двоконфорочної плити та металевих слюсарних лещат, належних його знайомому ОСОБА_5 , детально розповівши про всі фактичні обставини справи за яких було вчинено ним кримінальні правопорушення. З переліком викраденого та його вартістю згоден. Причини скоєння пояснити не зміг, щиро розкаявся. Просив суворо не карати.
Визнавши на підставі частини 3 статті 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються судових витрат та речових доказів.
За таких обставин, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена та його дії суд кваліфікує за: ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинена повторно.
При цьому, з огляду на те, що на момент вчинення ОСОБА_3 першого епізоду крадіжки від 23.11.2018 він кримінальне правопорушення вчинив вперше, з тексту обвинувачення за цим епізодом необхідно виключити таку кваліфікуючу ознаку, як повторність.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, призначаючи покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України, суд, у відповідності із вимогами ст.65 КК України, та п.10 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого, дані про особу обвинуваченого, який характеризується формально, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра, кримінальне провадження, внесене 20.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке вчинене обвинуваченим в період іспитового строку ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 22.12.2021 року закрите у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України /а.с. /.
В судовому засіданні обвинувачений визнав свою провину, критично оцінив свої дії, розкаявся, заподіяна злочином шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі, про що свідчить відповідна заява потерпілого, обвинувачений готовий понести покарання. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення.
Тому, в якості обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавленні волі строком на 2 роки 6 місяців.
При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання, від відбування якого особу звільнено згідно з положеннями ст. 75 КК, суд має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком з урахуванням усіх вчинених злочинів.
Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у тих випадках, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засновано на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК. Вказане узгоджується з правозастосовною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах № 51-2631кмо19 від 23.09.2019р., № 51-658км19 від 10.12.2019р. та ін.
З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2019р. Середино-Будським районним судом Сумської області ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Вказаний вирок набрав законної сили 07.03.2019 /а.с. 17-19 т.2/.
На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України враховуючи, що злочин за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 04.02.2019, приймаючи до уваги кількість епізодів, відсутність тяжких наслідків, суд вважає необхідним шляхом поглинання покарання призначеного даним вироком, покаранням, призначеним за вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 04 лютого 2019 р., визначити обвинуваченому за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Проте, з огляду на установлені пом`якшуючі обставини, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому слід звільнити останнього на підставі статті 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладанням на період дії іспитового строку обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, саме такий вид і розмір покарання є співмірним діянню і характеристиці особи та буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлено.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Згідно вимог ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню в дохід держави судові витрати.
Враховуючи відсутність клопотання про застосування запобіжного заходу, а також відсутність відомостей про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.349, ст. ст. 370, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 /два/ роки 6 /шість/ місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Середино-Будським районним судом Сумської області від 04 лютого 2019 року, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/119/11-1/3669е від 20.12.2018 на користь держави у розмірі 429 грн. 00 коп.
Речовий доказ: пічна плита, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 вважати повернутою власнику;
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя : ОСОБА_1