Ухвала
іменем України

25 листопада 2021 року

м. Київ
справа № 723/77/21
провадження № 51-5468ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 вересня 2021 року щодо нього.
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 червня

2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК

до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 9 вересня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а вищевказаний вирок районного суду щодо ОСОБА_4 без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
Засуджений просить скасувати вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду

від 9 вересня 2021 року щодо нього з підстав істотного порушення судами вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений

у касаційній скарзі не навів обгрунтування того, у чому полягають порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, та не вказав, чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування рішень цих судів відповідно до положень статей 284, 370, 374, 404, 419 цього Кодексу та ч. 1 ст. 125 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не наведено доводів на підтвердження порушення судами попередніх інстанцій принципу змагальності, зокрема, не вказано, які конкретно клопотання з цього приводу були заявлені стороною захисту на виконання положень ст. 22 КПК однак усупереч наведених положень кримінального процесуального закону безпідставно залишені без задоволення.
Засудженийне зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно

не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також засуджений не вказав, яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив,унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також у касаційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість засуджений наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК засуджений у касаційній скарзі не виклав вимог до суду касаційної інстанції, які би узгоджувалися повноваженням касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги (ст. 438 КПК), відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
У порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії вироку районного суду та усупереч ч. 6 ст. 427 цього Кодексу до касаційної скарги не додав

її копій із додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження.
До касаційної скарги долучено дві її копії, у той час, як участь у даному кримінальному провадженні без урахування засудженого і його захисника брало три особи, а саме: потерпіла і два прокурори місцевого та обласного рівнів відповідно. Крім того, слід урахувати, що під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції сторону обвинувачення представляє прокурор Офісу генерального прокурора, який також є учасником кримінального провадження.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 вересня 2021 року щодо нього

і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3