Єдиний унікальний номер 938/47/22
Судове провадження № 1-кс/938/11/22
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу

26 січня 2022 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - начальника Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Верховинського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ( далі СВ Верховинського РВП ГУПН в Івано-Франківській області) ОСОБА_6 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000068 від 27.09.2021 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
24.01.2022 року до слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступило клопотання слідчого СВ Верховинського РВП ГУПН в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором у кримінальному провадженні, про застосування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000068 від 27.09.2021 року запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Копія вказаного клопотання та матеріали, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надані підозрюваному ОСОБА_4 з дотриманням строку, встановленого ч. 2 ст. 184 КПК України (а.с.6).

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.09.2021 року близько 23.00 год., достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітнім, посягаючи на його нормальний моральний розвиток, умисно, психічно вплинув на свідомість останнього, шляхом пропозиції та розповідей про доступність вчинення певних злочинних дій, чим втягнув неповнолітнього ОСОБА_8 у протиправну злочинну діяльність.

У результаті цього 25.09.2021 року близько 23.00 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого ОСОБА_4 втягнув у протиправну діяльність, вступили між собою в попередню змову з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб.

З цією метою, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, враховуючи сприятливу для них обстановку, а саме те, що їх дії ніким не помічені та за ними ніхто не спостерігає, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом вчиненого групою осіб, шляхом вільного доступу, спільно зайшли до домогосподарства за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_1 , де на той час знаходився автомобіль останнього марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
Перебуваючи на території домогосподарства, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом вчиненого групою осіб, неповнолітній ОСОБА_7 відчинив водійські двері автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, які були незамкнутими та знайшовши в салоні автомобіля ключі від замка запалювання й скориставшись ними, спільно із ОСОБА_4 викотили даний автомобіль за межі господарства на проїжджу частину автодороги по вул. Центральна, в селі Довгополе Білоберізької сільської ради Верховинського району. У подальшому неповнолітній ОСОБА_7 , сівши в салон автомобіля за кермо, запустив в ньому двигун, а ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське крісло автомобіля, почав рух даного автомобіля.
У подальшому, почергово керуючи незаконно заволодівшим автомобілем марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, неповнолітній ОСОБА_7 та повнолітній ОСОБА_4 , проїхавши ряд сіл Верховинського району Івано-Франківської області та Вижницького району Чернівецької області, доїхали до с. Черешенька Вижницького району Чернівецької області, де покинули даний автомобіль у зв`язку із повним використанням залишку пального, спричинивши під час руху автомобіля йому механічні пошкодження.
Також, у процесі цього, ОСОБА_4 відкрив та оглянув відсік для збереження дрібних предметів (бардачок), розміщений на приладній панелі вищезазначеного автомобіля, в якому виявив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 05.02.2019 року ТСЦ 2643, на автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, та посвідчення водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 , видане 25.06.2008 року Косівським ВРЕР УДАІ при УМВС в Івано-Франківській області, які таємно, шляхом вільного доступу викрав та забрав із собою.
У подальшому ОСОБА_4 , розпоряджаючись викраденим документами на власний розсуд, викинув викрадене посвідчення водія в русло потічку «Рожен Великий» на території с. Великий Роже Косівського району Івано-Франківської області.
Також ОСОБА_4 передав викрадене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу неповнолітньому ОСОБА_7 , якого словесно спонукав викинути даний офіційний документ в русло потічку «Рожен Великий» на території с. Великий Рожен Косівського району Івано-Франківської області, що останній і зробив.
29.09.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с.40-41), а 20.01.2022 року йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України (а.с.63-66).

У судовому засіданні прокурор просив задоволити клопотання та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арештуз покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 заперечили щодо застосування такого виду запобіжного заходу та просили суд обрати більш м`який вид запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з 22.00 год. вечора по 07.00 год. ранку.
Слідчий суддя заслухавши думу учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали даного клопотання приходить до такого висновку.
У ч.2 ст. 177 КПК України закріплено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави для слідчого судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З приводу наявності обґрунтованої підозри слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду «обгрунтована підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду під обґрунтованою підозрою слід розуміти «розумну підозру, а не щиру або сумлінну (bona fide) підозру».
В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
З огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 , підтверджується протоколами оглядів місць подій від 27.09.2021 року;протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; речовими доказами та іншими матеріалами досудового розслідування.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи раніше не судимим (а.с.69), підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, за які законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки, у зв`язку з чим відповідно до ч.2 ст.181 КПК України до нього може бути застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, крім встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, зобов`язаний також встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У ч. 1 ст. 177 КПК України закріплено, що з метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Зокрема встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи вже в статусі підозрюваного, усвідомлюючи неминучість призначення йому покарання за вчинення тяжких злочинів у виді позбавлення волі, переховувався від органів досудового розслідування, в зв`язку із чим 11.11.2021 року було оголошено його розшук (а.с. 51-52).

У судовому засідання підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що дійсно після повідомлення йому підозри 29.09.2021 року він поїхав до свого дядька в с.Багни Вижницького району Чернівецької області, де проживав близько місяця (точно сказати час проживання в дядька не зміг), працівників поліції про місце свого перебування в Чернівецькій області не повідомив, повернувся додому перед Різдвяними світами, тоді від батьків довідався, що його розшукує поліція. Просив слідчого суддю не застосовувати до нього цілодобовий домашній арешт, оскільки працює по найму в людей, щоб заробити собі на проживання, бо батьки не працюють.
Слідчий суддя враховує, що в контексті практики Європейського суду зі захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиев проти Молдови).

Слідчим суддею встановлено, що після повідомлення 29.09.2021 року про підозру за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_4 покинув фактичне місце свого проживання та певний час проживав у свого дядька в Чернівецькій області, не повідомивши працівників поліції про місце свого перебування. Як вбачається з матеріалів справи 22.10.2021 року, 29.10.2021 року та 04.11.2021 року він був відсутній по місцю свого фактичного проживання в с.Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області. Його виклики до слідчого на 26.10.2021 року, 02.11.2021 року, 05.11.2021 року вручалися відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України його батькам (а.с.45-50).

Враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

З приводу доведеності ризику щодо можливості ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, особливо цілодобового, значною мірою обмежує права підозрюваного, обвинуваченого і є найсуворішим після тримання під вартою. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» (2012), наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У судовому засіданні прокурор не довів наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не заявив клопотання про заслуховування в судовому засіданні будь-якого свідка, який би підтверджував наявність конкретних фактів, які доводять спроби ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Однак, зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що для застосування запобіжного заходу достатньо встановити наявність хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 ПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

За таких обставин слід дійти до переконання про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, запобіганню встановленого ризику є недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, оскільки таке не відповідатиме цілям та меті застосування запобіжних заходів, зокрема не сприятиме виконанню обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків.
А тому в сукупності з наявністю підстав для переконання про обґрунтованість його підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357 КК України, є об`єктивним висновок про доведеність прокурором підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на нього заборони залишати своє житло.
У той же час, враховуючи вік підозрюваного ОСОБА_4 , його матеріальне становище, необхідність забезпечувати себе засобами для існування, слідчий суддя вважає можливим застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло лише у нічний час доби з 2.002 год. вечора по 07.00 год. ранку.

При цьому запобіганню встановленим ризикам слугуватиме покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до переконливого висновку, що клопотання слідчого, погоджене з прокурором, необхідно задовольнити частково, а до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України, на строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Зокрема, як вбачається з ч. 3 та ч. 5 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування становить два місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, у який не включається строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження.
Встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, - 29.09.2021 року (а.с. 40-41), постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення його в розшук винесено 11.11.2021 року (а.с. 51-52), постанову про відновлення даного кримінального провадження 19.01.2022 року (а.с.86).
Таким чином, у строк досудового розслідування не включається строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня винесення постанови про відновлення кримінального провадження, що становить 18 календарних днів.
Строк досудового розслідування відновлено з 19.01.2022 року та закінчується 06.02.2022 року.
Враховуючи вищевказане, строк дії ухвали слідчого судді в частині запобіжного заходу та покладених обов`язків щодо ОСОБА_4 - до 06.02.2022 року (включно).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 176-178, 181, 193, 194, 196, 205, 369, 372, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Верховинського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати у нічний час з 22.00 год. вечора до 07.00 год. ранку житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) прибувати до слідчого у кримінальному провадженні за кожною вимогою;

2) не залишати місце фактичного постійного проживання - в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду протягом періоду з 20.00 год. вечора до 09.00 год. ранку.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу та покладених обов`язків до 06.02.2022 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Зобов`язати слідчого слідчого відділення Верховинського районного відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 забезпечити виконання ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту органом Національної поліції за місцем проживання підозрюваної особи.
Контроль за виконанням обов`язків покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним з моменту вручення копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_13