У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року, якою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Куланурхва Гадаужського району, Абхазія, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
-продовжено строк тримання під вартою до 17 листопада 2021 року.

Учасники судового провадження:
прокурор : ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2021 року включно.
_______________________________________________________________
Провадження № 11-кп/812/ 861 20 Головуючий суду першої інстанції:

Категорія: оскарження ухвали про продовження ОСОБА_9

строку тримання під вартою Доповідач апеляційного суду:

ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Захисник зазначає, що в клопотанні сторона обвинувачення формально посилається на ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає такі ризики не доведеними.
Апелянт зазначає, що важке матеріальне положення обвинуваченого пов`язане зі смертю матері. Зазначає про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.
Вказує про задовільні характеристики обвинуваченого за місцем проживання, а також те, що він надав кошти на лікування та поховання потерпілої.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження № 0003361 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 дія якої спливає 02 жовтня 2021 року, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризик, задля запобігання якого до останнього застосований запобіжний захід станом на теперішній час не зменшився.
Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що
під час розгляду клопотання прокурора вбачається існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаного ризику шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення судом першої інстанції прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох років до восьми місяців, має закордонний паспорт.
Надані матеріали також свідчать про те, що на стадії досудового слідства обвинувачений ОСОБА_7 вже переховувався він органів розслідування, у період з 19.04.2021 року по 06.07.2021р. перебував у розшуку.
Отже, задовольняючи клопотання прокурора, суд вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що обвинувачений може переховуватись від суду.
Вищезазначені обставини вказують на наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та особу обвинуваченого, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Посилання захисника на дані про особу обвинуваченого не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик, і є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я як на підставу для скасування ухвали суду, не є слушними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально профілактична і протиепідемічна робота в слідчих ізолятарах організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
20 червня 2018 року створено Миколаївську міську медичну частину філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Миколаївській області.

Отже, необхідна медична допомога обвинуваченому може бути надана у зазначеній установі.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у вказаній установі, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду від 20 вересня 2021 року , якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2021 року, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді