У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2021 року м. Ужгород
Із поданого слідчим клопотання вбачається, що 20.08.2021 року до відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на об`їзній дорозі міста Ужгорода, неподалік повороту на м. Перечин працівниками відділу поліції №1 Ужгородського РУП зупинено автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив щебінь без будь-яких дозвільних документів.
Встановлено, що 20.08.2021 гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Невицьке завантажив автомобіль марки «Камаз», моделі «5511», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 піщано-гравійною сумішшю, яку мав на меті доставити гр. ОСОБА_5 за адресою м. Ужгород, вул. Трибишевська, 27, однак по дорозі, а саме на об`їзній міста Ужгорода був зупинений нарядом поліції та не зміг надати жодного документу, підтверджуючого походження піщано-гравійної суміші.
20 серпня 2021 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин події, проведено огляд місця події за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, автодорога «Львів-Самбір-Ужгород», Є-58, координати згідно «Гугл мапс»: 48.6337446, 22.3280707, де під час огляду виявлено та вилучено автомобіль марки «Камаз», моделі «5511», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого завантажений повністю піщано-гравійною сумішшю, який поміщено на спец. майданчик відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, за адресою с. Оноківці, вул. Головна, №55.
З огляду на це, слідчий у клопотанні зауважує, що наразі органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
З огляду на вищезазначене для потреб досудового розслідування вкрай необхідно забезпечити наявність вилучених установок, адже наразі без проведення експертних досліджень не видається можливим з`ясувати, яка саме річ є предметом злочину у вказаному кримінальному провадженні, що, своєю чергою, впливає на правильну правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Окрім цього, вказане клопотання подається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, беручи до уваги те, що вилучена техніка, на думку сторони обвинувачення, зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, 20 серпня 2021 року слідчим, яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання речовими доказами.
Слідчий вважає, що перебування у володінні третіх осіб майна, яке планується арештувати, у зв`язку з їхньою заінтересованістю у результатах досудового розслідування не забезпечить унеможливлення підміни або зміни вмісту речового доказу від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення, що, своєю чергою, вплине на достовірність експертних досліджень та, як наслідок, позначитиметься на всебічності, повноті й неупередженості з`ясування обставини кримінального провадження.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 16, 36, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на предмети, а саме: вилучені в ході огляду місця події 20 серпня 2021 року: автомобіль марки «Камаз», моделі «5511», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , разом з піщано-гравійною сумішшю, якою навантажений кузов даного ТЗ, який перебуває в користуванні гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , та який згідно інформації з бази даних «НАІС» належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною користування та розпорядженням майном.
Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах клопотання міститься його рапорт про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.
Власник майна в судове засідання не з`явився поторно , будучи належним чином повідомлений про дату , час і місце розгляду справи, що підтверджується рапортом слідчого ОСОБА_3 ..
Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Як вбачається з витягу 20.08.2021 до відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на об`їзній дорозі міста Ужгорода, неподалік повороту на м. Перечин працівниками відділу поліції №1 Ужгородського РУП зупинено автомобіль марки «Камаз» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив щебінь без будь-яких дозвільних документів.
Згідно протоколу огляду місця події від 20.08.2021 року за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, автодорога «Львів-Самбір-Ужгород», Є-58, де під час огляду виявлено та вилучено автомобіль марки «Камаз», моделі «5511», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого завантажений повністю піщано-гравійною сумішшю, який поміщено на спец. майданчик відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, за адресою с. Оноківці, вул. Головна, №55.
Згідно постанови слідчого СВВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 21.08.2021 року слідує, що вилучені речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
З метою збереження речових доказів, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вилучені речі.
Відповідно до ч.1 ст.100КПКУкраїни речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ст.131КПКУкраїни заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям,зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) .
Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4частинидругої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові,корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі,коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування,- ініціаторів клопотань та прокурора.
Вивчивши зміст поданого слідчим клопотання та додані до нього письмові докази слідчий суддя приходить до переконання, що такі не містять жодних обґрунтувань стосовно значення зазначених у клопотанні тимчасово вилучених під час огляду місця події речей, а саме: автомобіля марки «Камаз», моделі «5511», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , разом з піщано-гравійною сумішшю, якою навантажений кузов даного ТЗ до вищезазначеного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 240 КК України.
Відтак, слідчим не доведено, що вилучені речі а саме вантажний автомобіль відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170КПК України) .
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.
Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (автомобіля) у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.
Отже, з огляду на те, що достатніх доказів для арешту вказаного в клопотанні майна, а саме автомобіля , визначені в п.1 ч.2 ст.170 КПК України слідчим не надано, як і не доведено, що вилучені в ході проведення огляду речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України), слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 22 жовтня 2021 року о 16 год. 20 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1