Справа № 646/5595/21
№ провадження 1-кп/646/700/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2021 року Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 04 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000427, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Люботин Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_2 03 серпня 2021 року приблизно о 09:00 годині в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де він проживає, поблизу дверей квартири АДРЕСА_3 побачив належне ОСОБА_3 металеве полуторне ліжко з панцирною сіткою та дерев`яними бильцями, в цей момент у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний намір, ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок скоєння проступку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з під`їзду будинку АДРЕСА_2 здійснив крадіжку металевого ліжка з панцирною сіткою та дерев`яними бильцями вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/17545-ТВ від 06 серпня 2021 року, 350,00 грн.
Після чого ОСОБА_2 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення (проступку) зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричив потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Отже, ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, встановлена судом поза розумним сумнівом з наступних підстав.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
19 серпня 2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, разом з клопотанням прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області про розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта додані:
- письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні;
- заява потерпілої ОСОБА_3 про відсутність заперечень щодо розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_2 в спрощеному порядку та ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження;
- матеріали досудового розслідування.
Як убачається з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акта до суду, відносно ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.
Ураховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ч. 3 ст. 381 КПК України, спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.
Діючи відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17, ст.ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження.
Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 03 серпня 2021 року приблизно о 09:00 годині ОСОБА_2 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де він проживає, поблизу дверей квартири АДРЕСА_3 побачив належне ОСОБА_3 металеве полуторне ліжко з панцирною сіткою та дерев`яними бильцями, в цей момент у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний намір, ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок скоєння проступку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з під`їзду будинку АДРЕСА_2 здійснив крадіжку металевого ліжка з панцирною сіткою та дерев`яними бильцями вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/17545-ТВ від 06 серпня 2021 року, 350,00 грн.
Після чого ОСОБА_2 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення (проступку) зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричив потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Отже, саме з підстав викладеного, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці).
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього, є щире каяття, обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання, не встановлено.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд вважає, що підстави застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і у суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, відсутності в обвинуваченого сталого матеріального стану, обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, у виді громадських робіт.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Стосовно обвинуваченого запобіжний захід у кримінальному провадженні не застосовувався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати, а саме: витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/17545-ТВ від 06 серпня 2021 року, в розмірі 686,48 грн., відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/17545-ТВ від 06 серпня 2021 року (вартість експертизи 686,48 грн.) стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.
Речові докази: металеве полуторне ліжко з панцирною сіткою та дерев`яними бильцями, передане на відповідальне зберігання ОСОБА_5 за розпискою від 03 серпня 2021 року, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя - ОСОБА_1