У Х В А Л А
Іменем України

"02" грудня 2021 р. Справа153/1723/21

Провадження1-кп/153/121/21-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000130 від 13.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження село Петрашівка Ямпільського району Вінницької області, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, заняття не працює, освіта загальна середня, неодруженого, раніше на підставі ст.89 КК України несудимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

12.10.2021 близько 13 години 00 хвилин, у приміщенні житлового будинку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна суперечка, під час якої у ОСОБА_5 виник прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_5 цього ж дня, орієнтовно о 13 годині 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, правою ногою, умисно, протиправно, наніс один удар в обличчя ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичного експерта Ямпільського районного відділення судово-медичної експертизи №60 від 13.10.2021 у ОСОБА_4 встановлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в ділянці чола справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Потерпіла ОСОБА_4 надала суду письмову заяву, вх. № 7976 від 02.12.2021, про її відмову від підтримання обвинувачення відносно ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального проступку, оскільки вона примирилася з обвинуваченим та претензій до нього немає.
Суд встановив, що відмова потерпілої від обвинувачення у цьому кримінальному провадженні добровільна, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, і відповідає дійсній її волі.
Заслухавши думку усіх учасників цього кримінального провадження, які не заперечували щодо задоволення заяви потерпілої, суд має підстави для закриття цього кримінального провадження, виходячи із наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).
Згідно ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
В обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, а саме у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами «a», «b» §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК України (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п.7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК України, тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19), згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК, як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п.7 ч.1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатись від нього.
Частина 7 ст. 284 КПК України передбачає, що якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1-частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Враховуючи те, що потерпіла сторона відмовилась від обвинувачення, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Керуючись ст.ст. 26, п.7 ч.1 284, 369- 372, 477 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Заяву потерпілої ОСОБА_4 про закриття провадження у зв`язку з її відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні задовольнити.
Кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000130 від 13.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1