Справа № 159/3896/20 Провадження № 11-кп/802/95/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника виправної колонії ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2020 року про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27.12.2017 ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Засуджений звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із заявою про його умовно-дострокове звільнення, мотивуючи її тим, що за час відбування покарання у місцях позбавлення волі він характеризується добре, за сумлінну поведінку та старанне відношення до праці отримав 2 заохочення. Крім того, посилається на те, що підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. Вказує, що є неконфліктним з іншими засудженими. Винуватість у скоєному усвідомив та глибоко розкаюється.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2020 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що аналіз пояснень учасників судового засідання та матеріалів справи не дає суду підстав вважати, що неповнолітній засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та відношенням до праці і навчання на даний час довів своє виправлення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений зазначає, що місцевим судом не врахована його поведінка протягом усього строку ув`язнення та не врахований той факт, що постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 були введені карантинні заходи, а тому він не міг отримати заохочення та позитивно себе проявити. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі і просили скасувати оскаржуване судове рішення, прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги і просила ухвалу місцевого суду залишити без змін, міркування представника колонії, який поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положення ст.370 КПК України регламентують, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при постановленні рішення місцевим судом дотримані.

Відповідно до норм ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Враховуючи вимоги ст.81 КК України та тяжкість вчиненого

ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який згідно зі ст.12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, передумовою застосування до засудженого інституту умовно-дострокового звільнення є фактичне відбуття ним не менше половини строку покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27.12.2017 ОСОБА_7 засуджений до 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до листа ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» від 27.04.2021 № 10/12/11069/Пр, станом на 14.05.2021 відбута частина покарання ОСОБА_7 становить 03 роки 08 місяців 03 дні (а.п.71).

Згідно положень ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

На думку суду апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 , місцевий суд вказаних вимог закону дотримався.

Зокрема, в обґрунтування свого рішення суд зазначив, що аналіз пояснень учасників судового засідання та матеріалів справи не дає суду підстав вважати, що неповнолітній засуджений своєю сумлінною поведінкою та відношенням до праці і навчання на даний час довів своє виправлення.

Як убачається із характеристики засудженого ОСОБА_7 від 27.04.2021, за період відбування покарання характеризується посередньо. Рішенням комісії установи від 25.11.2020 (протокол №47) в застосуванні ст.ст.82, 107 КК України відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення (а.п.72).

Як вбачається з довідки, приєднаної до листа ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117) від 27.04.2021 № 10/12/11069/Пр, у ОСОБА_7 наявні три заохочення: 07.09.2018 оголошена подяка, 05.01.2019 оголошена подяка, 18.08.2020 оголошена подяка (а.п.73).

Проте, відповідно до вказаної довідки, 12.03.2021 засудженому ОСОБА_7 оголошене попередження за куріння у невідведеному для цього місці, нетактовна поведінка по відношенню до представника адміністрації, вживання нецензурних та жаргонних слів (а.п.73).

Апеляційний суд звертає увагу і на позицію представника ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)», який у суді апеляційної інстанції щодо апеляційної скарги засудженого поклався на розсуд суду та вказав, що накладене на ОСОБА_7 стягнення на даний час не погашене.
Таким чином, матеріалами провадження підтверджується той факт, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доказів, які знаходяться в матеріалах провадження, а саме: характеристики засудженого ОСОБА_7 і наявності у нього непогашеного стягнення, та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстави для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2020 року щодо нього без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді