ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7053/18
провадження № 1-кп/753/939/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001762 від 25.02.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веприк, Фастівського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньо- технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2018 близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_8 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Славгородська, 47, у розважальному закладі «Конунг», де відпочивав та вживав спиртні напої спільно зі своїми знайомими. В даному закладі, спільно зі своїми знайомими також знаходився ОСОБА_6 .

В ході проведення дозвілля на побутовому ґрунті між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. Для з`ясування стосунків ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 вийшли до приміщення туалету даного закладу.

Зайшовши до туалету, між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розпочалась бійка, в ході якої ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення ОСОБА_6 тілесного ушкодження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , діставши з одягу небезпечну бритву, яку зберігав при собі, та взявши її у праву руку, наніс маховий удар в область шиї з лівої сторони.

Після нанесення махового удару ОСОБА_6 вчасно зреагував на дії ОСОБА_8 та з метою захисту шиї від наносимого останнім удару підставив свою ліву руку, чим частково стримав руку ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_8 , діючі умисно, тримаючи свою праву руку, в якій перебуває небезпечна бритва, біля шиї потерпілого ОСОБА_6 , який в той момент стримував своєю лівою рукою праву руку ОСОБА_8 , тричі наніс порізи в область шиї потерпілого.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдано потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді різаних ран у лівій скроневій ділянці, на лівій боковій поверхні шиї у верхньо-середній третині; на задній поверхні шиї зліва від серединної лінії у середній третині; на лівій боковій поверхні шиї в верхній третині, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином ОСОБА_8 здійснив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України не визнав та суду пояснив, що 25.02.2018 р. вночі він відпочивав разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 та друзями в розважальному закладі «Конунг». Приблизно о 02 год. ночі вони вирішили поспівати в караоке-барі, після чого він оплатив за користування караоке та направився до сцени, де на той час перебував потерпілий ОСОБА_6 разом зі своїми друзями. Він взяв у потерпілого мікрофон, але той не віддавав мікрофон та повідомив, що також сплатив за караоке, у зв`язку з чим виник словесний конфлікт, в ході якого потерпілий заштовхав його в приміщення туалету, де почав наносити йому удари та між ними розпочалась бійка. В ході цієї бійки потерпілий дістав бритву та намагався нанести цією бритвою йому тілесні ушкодження, але він захищався та наносив удари потерпілому. В ході цієї штовханини потерпілий сам поранив себе бритвою. Також в туалеті перебувало декілька друзів потерпілого, які почали його бити в різні частини тіла, у зв`язку з чим він впав та втратив свідомість, після чого його перестали бити. Таким чином, ОСОБА_8 заперечував, що мав при собі бритву та заперечував наявність умислу на вбивство потерпілого, який сам розпочав бійку. Просив суд його виправдати.

Захисник ОСОБА_7 просила ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів скоєння ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні дій, зазначених у змісті вироку, у судовому засіданні підтверджена наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 в ході судового розгляду стверджував, що вночі 25.02.2018 р. він перебував у приміщенні нічного клубу «Конунг» по вул. Славгородській, 47, де відпочивав з друзями. Приблизно о 02-00 годині між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 , який також відпочивав в цьому нічному клубі, виник конфлікт у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_8 заважав його компанії співати в караоке барі, вихоплював мікрофон. Він висловив з цього приводу обвинуваченому претензії. Обвинувачений, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, штовхнув його в груди, після чого попросив пройти за ним, щоб поспілкуватись. Далі він направився за обвинуваченим який зайшов до приміщення туалету, де одразу наніс йому удар бритвою по шиї. Він виставив руку, та намагався схопити обвинуваченого, але обвинувачений подолав опір та ще декілька разів наніс йому удари по шиї. В цей час до туалету забіг його товариш ОСОБА_10 , який повідомив, що у обвинуваченого в руках ніж, після чого він побачив в правій руці обвинуваченого бритву з загостреним лезом. В цей час ОСОБА_10 схопив обвинуваченого рукой за лезо ножа, таким чином припинив дії обвинуваченого, а він (потерпілий) побачивши, що у нього кровотеча, вийшов з туалету та пішов до адміністратора клубу за допомогою.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що 25.02.2018 р. він разом з потерпілим ОСОБА_6 та іншими друзями в нічний час відпочивали в нічному клубі «Конунг». Приблизно о 02-00 год. в той час, коли вони перебували в караоке-барі та співали, до них підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , який був в стані алкогольного сп`яніня, та почав вихоплювати мікрофон. З приводу цього між обвинуваченим та потерпілим виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений попросив потерпілого пройти разом із ним, після чого вони разом пішли в бік туалетної кімнати. Через деякий час він також пішов до туалетної кімнати, де побачив потерпілого ОСОБА_6 , який тримав рукою шию, з якої йшла кров, а обвинувачений знаходився поряд і у нього в руці був ніж, який за лезо тримав свідок ОСОБА_12 . Після цього він побіг до барної стойки, де попросив викликати швидку медичну допомогу. Далі він повернувся до туалету, де перебував ОСОБА_8 та його знайома дівчина, у якої він спитав, де знаходиться бритва, та знайома ОСОБА_8 провела його до туалетної кабінки та показала бритву, яка знаходилась в унітазі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 25.02.2018 р. вночі він з потерпілим ОСОБА_6 та іншими знайомими відпочивали в нічному клубі «Конунг», де між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_8 виник словесний конфлікт з приводу мікрофону, який обвинувачений намагався вихопити у потерпілого та друзів, після чого обвинувачений попросив потерпілого відійти разом з ним в інше місце та вони пішли в бік туалетної кімнати. Приблизно через хвилину він направився до туалетної кімнати, щоб подивитись, що там відбувається. Зайшовши до туалету, він побачив обвинуваченого та потерпілого, який намагався відштовхнути від себе обвинуваченого. Він в свою чергу почав їх розбороняти та побачив масивну кровотечу у потерпілого та поріз на шиї, після чого побачив в руці обвинуваченого небезпечну бритву. Він одразу схопився рукою за лезо бритви та наказав обвинуваченому відпустити бритву, але обвинувачений цього не зробив та намагався цю бритву вихопити, спричинивши таким чином поріз руки, але він продовжував однією рукою тримати за лезо бритви, а іншою рукою наніс обвинуваченому два удари кулаком в обличчя, після чого бритва зламалась та лезо залишилось у нього в руці. В цей час дівчина обвинуваченого, яка також знаходилась в туалетній кімнаті, вибила з його рук лезо. Після цього він пішов дізнатись стан потерпілого та на барній стойці попросив ганчірку, щоб перев`язати руку та зупинити кровотечу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що 25.02.2018 р. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 відпочивала в нічному клубі «Конунг», де між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений та потерпілий перемістились до вбиральні, куди ОСОБА_8 заштовхав потерпілий та його друзі. Вона також прослідувала до вбиральні за ними. В приміщенні вбиральні потерпілий наніс удар в обличчя ОСОБА_8 , після чого останній почав захищатись та між ними виникла бійка. До бійки також долучились друзі потерпілого, які почали бити ОСОБА_8 . В ході бійки хтось упустив опасну бритву, ОСОБА_8 її підібрав та почав захищатись від нападу потерпілого та його знайомих. Від отриманих ударів її чоловік впав та знепритомнів.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю наступних письмових доказів.

25.02.2018р. потерпілий ОСОБА_6 звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заяво про те, що в цей день близько 02-00 год. у кафе «Конунг» по вул. Славгородській, 47 невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження / т.1 а.с. 188/ .

Відповідно до протоколу огляду від 25.02.2018 р. слідчим було оглянуто приміщення туалету в нічному клубі «Конунг» по вул. Славгородській, 47, де в одній із кабін в унітазі було виявлено бритву лезо, якого приблизно 7 см. 5 мм. з рукояткою чорного кольору приблизною довжиною 6 см. 5 мм. Загальна довжина даного предмета приблизно 14 см. /т. 1 а.с.180-186/. Даний доказ підтверджує показання потерпілого та свідків в частині наявності у обвинуваченого небезпечної бритви, якою він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Обговорюючи позицію захисника про необхідність визнання недопустимим доказом вказаний протокол огляду місця події через відсутність дозволу власника на проникнення до приміщення нічного клубу «Конунг», суд ураховує, що огляд місця події був проведений у відповідності до вимог ст. 237 КПК України. При цьому, суд ураховує, що режим доступу до приміщення нічного клубу «Конунг» є вільним, а тому наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там. Вхід обвинуваченого, потерпілого та інших осіб у нічний час не був обмежений. Таким чином, приміщення нічного клубу «Конунг» (у тому числі вбиральня) є публічно доступним місцем для будь-якого відвідувача, вхід (проникнення) до якого не потребує згоди власника чи ухвали слідчого судді для проведення огляду місця події, у тому числі у нічний час. Також суд ураховує, що жодних скарг від власників нічного клубу «Конунг» щодо неправомірного потрапляння працівників поліції до приміщення цього клубу не надходило. Отже, відсутність зазначення повноважень особи, яка надала дозвіл на проведення огляду місця події в приміщенні нічного клубу «Конунг» не є обставиною, яка б свідчила, що зазначений огляд був проведений не у відповідності вимог КПК України. Крім того, суд ураховує, що під час проведення огляду місця події фіксувалась ділянка місцевості, де було скоєне кримінальне правопорушення та виявлено знаряддя вчинення кримінального правопорушення слідчим без відкриття яких-небудь закритих сховищ та приміщень, а тому додатковий дозвіл у даному випадку слідчого судді не потребується.

Крім того, захисник посилалась на те, що в протоколі огляду місця події відсутнє зазначення характеристики технічного засобу фіксації, а на фото таблиці, як до додатку до протоколу огляду місця події відсутні підписи понятих, що, на думку захисника, свідчить про порушення вимог ст. 105 КПК України. Проте суд вважає цю позицію неналежною, оскільки в протоколі зазначено, що фіксація здійснюється за допомогою фотоапарату. Крім того, суд враховує положення ч.3 ст. 105 КПК України, де зазначено, що додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами слідчого та інших осіб, які брали участь у виготовленні або вилученні таких додатків. З фототаблиці вбачається, що вона була виготовлена слідчим, який самостійно приймав участь у виготовленні додатків, а тому відсутність підписів понятих, які не приймали участь у виготовленні фото таблиці, суд не вважає обставиною, яка б свідчила про невідповідність протоколу ч.3 ст. 105 КПК України. Що стосується відсутності в протоколі огляду місця події номеру кримінального провадження та вказівки на підставу проведення цього огляду, суд вважає дану позицію захисника неналежною, оскільки встановлено, що огляд місця події проводився до внесення відомостей до ЄРДР, а підставою для проведення огляду місця події було повідомлення працівників поліції про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 в приміщенні нічного клубу, де в подальшому був проведений огляд. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, оскільки цей огляд був проведений у відповідності до вимог КПК України.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 218 від 25.02.2018 р. о 02-33 був отриманий виклик про ножове поранення ОСОБА_6 /т.1 а.с. 192/.

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2018 р. потерпілий ОСОБА_6 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка 25.02.2018 р. нанесла йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї /т.1 а.с. 193-196/.

Обговорюючи позицію захисника про необхідність визнання недопустимим доказом вказаного протоколу пред`явлення особи для впізнання, суд не вбачає для цього підстав, оскільки встановлено, що цей протокол відповідає вимогам ст. 228 КПК України, а посилання захисника, що в протоколі потерпілий не зазначив, яким чином він впізнав обвинуваченого, суд вважає неналежним, оскільки в протоколі зазначено, що потерпілий впізнав ОСОБА_8 по характерним рисам обличчя та зазначив, що саме ця особа нанесла йому тілесні ушкодження.

В ході проведення слідчого експерименту від 16.03.2018 р. потерпілий ОСОБА_13 показав механізм заподіяння йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень під відеозапис /т.1 а.с. 197-198/.

В ході проведення слідчого експерименту від 13.04.2018 р. свідок ОСОБА_12 показав механізм заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому /т.1 а.с. 206-207/.

Обговорюючи позицію захисника ОСОБА_7 , яка просила визнати недопустимими доказами відеозаписи слідчих експериментів через ненадання прокурором оригіналу цього відеозапису, суд не визнає належною цю позицію з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. Водночас за ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Таким чином, надані прокурором відеозаписи слідчих експериментів суд вважає оригіналом електронного документа, та відсутні об`єктивні дані про те, що на вказаний відеозапис в цілому, або в частині був підданий монтажу, або слідчий експеримент проводився з іншими особами та при інших обставинах.
Обговорюючи позицію захисника про те, що під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_12 фактично проводився допит цих осіб, суд ураховує що ця позиція не кореспондується із відеозаписами проведення слідчого експерименту, де зафіксовано, як ОСОБА_6 та ОСОБА_12 показали механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень.
Що стосується позиції захисника, яка посилалась на те, що всупереч вимогам КПК до проведення слідчого експерименту, вказана слідча дія не проводилась на місці події, а саме в приміщенні розважального закладу «Конунг», суд ураховує, що ч.1 ст. 240 КПК України містить альтернативні способи його проведення, а саме: шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. В даному випадку слідчим було прийнято рішення щодо проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій для встановлення механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, що на думку суду в даному випадку є більш необхідним ніж відтворення обстановки. При цьому жоден з учасників провадження не оспорював, що подія відбувалась в приміщенні вбиральні та не наведено таких обставин, які б потребували проведення слідчого експерименту саме шляхом відтворення обстановки безпосередньо на місці події. Таким чином, відсутні підстави для визнання даних протоколів слідчого експерименту та відеодиску недопустимими доказами.
На відеозаписі з камер відеоспостереження в нічному клубі «Конунг» вбачається початок виникнення конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_6 , який розпочався в залі клубу, після чого обвинувачений разом із потерпілим прослідували до приміщення туалету. В подальшому потерпілий виходить з туалету та тримається за шию з лівої сторони /т.1 а.с. 201-205/.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 506/е від 22.03.2018 р. внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, останній зазнав легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді чотирьох різаних ран шиї у лівій скроневій ділянці, на лівій боковій поверхні шиї у верхньо-середній третині; на задній поверхні шиї зліва від серединної лінії у середній третині; на лівій боковій поверхні шиї в верхній третині, які утворились за рахунок 4 кратної дії предмету, якому притаманні ріжучі властивості (на кшталт ножа, леза). /т.1 а.с. 222-227/.

Обговорюючи позицію сторони захисту про необхідність визнання недопустимим доказом висновку експертизи, суд ураховує, що медичні документи потерпілого були вилучені у передбачений законом спосіб відповідно до ухвали слідчого судді та ці документи безпосередньо були досліджені експертом, який окрім дослідження медичної документації безпосередньо оглянув потерпілого. А тому відсутні підстави для визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Відповідно до висновку експерта № 505/е від 29.03.2018 р. у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої травми обличчя: синців в ділянці обох навколоочних ділянок; садно в ділянці спинки носу; крововилив в склеру лівого ока; перелом кісток носа, які утворились 25.02.2018 р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я /т1 а.с. 230-234/.

З висновку судово- психіатричної експертизи № 320 від 22.03.2018 р. вбачається, що станом на 25.02.2018 р. ОСОБА_8 не страждав будь-яким психічним захворюванням та за своїм психічним станом у зазначений період міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час також може усвідомлювати свої дії та керувати ними та за своїм психічним станом не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру /т.1 а.с. 237-241/.

Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи № 145 від 23.03.2018 р. на наданих на експертизу куртці, спортивних штанах, які належать ОСОБА_8 виявлена кров, що не виключає можливості походження крові від ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .
Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України в судовому засіданні підтверджена повністю.

А в цілому, на думку суду, позиція сторони захисту щодо необхідності визнання неналежними та недопустимими доказами усіх наданих прокурором доказів по справі ґрунтується на суб`єктивній оцінці цих доказів, яка в певній частині суперечить об`єктивному аналізу, викладеному вище щодо сукупності досліджених доказів, а також прийнятих висновків на підставі зазначеного аналізу, а позицію обвинуваченого щодо його непричетності до інкримінованого кримінального правопорушенгня суд розцінює як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення в повному обсязі.
Разом з тим, обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , які органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України та доведеність належними доказами зазначеної кваліфікації, колегія суддів враховує, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 25.02.2018 близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_8 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Славгородська, 47, у розважальному закладі «Конунг», де відпочивав та вживав спиртні напої спільно зі своїми знайомими. В даному закладі, спільно зі своїми знайомими також знаходився ОСОБА_6 .

В ході проведення дозвілля на побутовому ґрунті між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. Для з`ясування стосунків ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 вийшли до приміщення туалету даного закладу.

Зайшовши до туалету, ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим на ґрунті словесної сварки умислом, направленим на вбивство ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті іншої людини, тобто потерпілого ОСОБА_6 , діставши із не встановленого досудовим розслідування елементу одягу небезпечну бритву, яку зберігав при собі, та взявши її у праву руку, з метою нанесення порізу шиї цілеспрямовано наніс маховий удар в область шиї з лівої сторони, тобто в життєво важливу частину тіла, пошкодження якої завідомо для ОСОБА_14 може призвести до настання смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Після нанесення махового удару ОСОБА_6 вчасно зреагував на дії ОСОБА_8 та з метою захисту шиї від наносимого останнім удару підставив свою ліву руку, чим частково стримав руку ОСОБА_8 та не дозволив довести удар до кінця.

В подальшому, ОСОБА_8 розуміючи, що злочинний умисел не доведено до кінця, тримаючи свою праву руку, в якій перебуває небезпечна бритва, біля шиї потерпілого ОСОБА_6 , який в той момент стримував своєю лівою рукою праву руку ОСОБА_8 , короткочасно тричі здійснив спробу продовжити нанесення порізу ОСОБА_6 однак не зміг довести злочинний умисел до кінця з незалежних від нього причин.

В подальшому, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 свідок події ОСОБА_12 підбіг до ОСОБА_8 , який на той момент продовжував тримати свою праву руку, в якій перебуває небезпечна бритва, біля шиї потерпілого ОСОБА_6 , та своєю лівою рукою схопив небезпечну бритву за лезо та іншою рукою наніс останньому удар кулаком у підборіддя, тими самими діями вихопивши небезпечну бритву з руки ОСОБА_8 і припинивши його протиправні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_6 .

В подальшому, працівниками розважального закладу «Конунг» викликано швидку медичну допомогу, яка надала першу медичну допомогу потерпілому ОСОБА_6 та госпіталізовала останнього.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдано потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді різаних ран у лівій скроневій ділянці, на лівій боковій поверхні шиї у верхньо-середній третині; на задній поверхні шиї зліва від серединної лінії у середній третині; на лівій боковій поверхні шиї в верхній третині.

Дослідивши та проаналізувавши зміст показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, а також надані прокурором письмові докази, врахувавши позицію сторонни захисту,суд встановив відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України з наступних мотивів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи - для кваліфікації дій як вбивство суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

Оцінюючи суб`єктивне ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до своїх дій та їх наслідків, колегія суддів враховує, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя потерпілого. Судом повністю враховано поведінку винного і потерпілого, що передувала події. Судом встановлено, що між потерпілим та обвинуваченим розпочався словесний конфлікт, в ході якого потерпілий та обвинувачений з метою подальшого з`ясування стосунків переместились з зали в приміщення туалету, де були відсутні сторонні особи. Дослідженням відеозапису з камер встановлено, що обставини, які зафіксовані на відеозаписі в певній частині суперечать показанням потерпілого та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Зазначені свідки та потерпілий стверджували, що спочатку до приміщення туалету зайшли ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_17 , а через хвилину туди зайшли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проте на відеозаписі зафіксовано, як до приміщення туалету разом із обвинуваченим та потерпілим практично одночасно зайшли вказані свідки разом із дружиною ОСОБА_8 . Фактично вся подія з моменту коли обвинувачений разом із потерпілим та свідками зайшли до туалету та до моменту, коли потерпілий вийшов із туалету з пораненням шиї, згідно відеозаису тривала близько однієї хвилини. Зазначена обставина свідчить про те, що в приміщенні туалету крім потерпілого та ОСОБА_8 перебували інші особи, що не узгоджується із показаннями свідків та потерпілого. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що потерпілий фактично заштовхав обвинуваченого до приміщення туалету. При цьому потерпілий закотив рукави, що свідчить про те, що він мав намір застосувати до обвинуваченого фізичну силу. Зазначена обставина узгоджується із показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який стверджував, що потерпілий перший наніс йому тілесні ушкодження. Дружина ОСОБА_8 , яка також перебувала в приміщенні туалету також підтвердила, що саме потерпілий перший наніс удари обвинуваченому ОСОБА_8 , внаслідок чого останній зазнав тілесних ушкоджень у вигляді перелому носу. Таким чином, суд встановив, що події, яка досліджується, передувало спричинення потерпілим обвинуваченому тілесного ушкодження. При цьому, тілесне ушкодження, яке зазнав ОСОБА_8 по ступені тяжкості є рівнозначним із тілесним ушкодженням, яке ОСОБА_8 завдав потерпілому, що свідчить, що між потерпілим та ОСОБА_8 виникла обопільна бійка в ході якого один одному наносили тілесні ушкодження. Таким чином, позиція сторони обвинувачення про те, що саме обвинувачений перший почав наносити потерпілому удари, а через деякий час свідок ОСОБА_16 припинив дії обвинуваченого, завдавши ударів в підборіддя, тоді як у ОСОБА_8 був зламаний ніс, не знайшла свого підтвердження. Також не знайшла свого підтвердження позиція сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 наніс удар в життєво важливу частину тіла потерпілого, оскільки висновком експерта щодо тілесних ушкоджень потерпілого не встановлено та не підтверджено, що внаслідок дій обвинуваченого було ушкоджено життєво важливу частину тіла. Навпаки, у висновку зазначено, що на момент звернення потерпілого за медичною допомогою у нього не було зафіксовано небезпечних/загрозливих явищ для життя. А тому віднесення ділянки тіла - щиї потерпілого до життєво важливої є суб`єктивною оцінкою слідчого, яка повністю спростовується висновком експертизи. Також характер нанесених тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони наносились хаотично та були виявлені як у лівій скроневій ділянці, на лівій боковій поверхні шиї, так і на задній поверхні шиї, що спростовує версію обвинувачення, що ОСОБА_8 наносив ці удари цілесрямовано, а тим більше з метою вбити потерпілого.

Таким чином, суд повністю урахував кількість, характер і локалізацію поранень потерпілого, які були хаотичні, характер та локалізацію тілесних ушкоджень обвинуваченого, які за ступеню тяжкості були рівнозначними із ушкодженнями, які зазнав потерпілий, поведінку потерпілого, яка передувала події, а саме заштовхування обвинуваченого до приміщення вбиральні та послідуюче нанесення ударів обвинуваченому. Зазначені обставини в їх сукупності вказують на відсутність умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя, а був наявний умисел лише на спричинення потерпілому тілесного ушкодження під час обопільної бійки.

Відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі аналізу фактичних обставин, встановлених у справі, доказів спричинення обвинуваченим потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що встановлено дослідженим висновком судово-медичної експертизи, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на менш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, що в даному випадку покращує становище обвинуваченого, оскільки дане кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості є менш тяжким, ніж замах на умисне вбивство. При перекваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів керується правовим висновком, який зазначений в п. 90 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, де вказано, що у разі перекваліфікації судом діяння на злочин приватного обвинувачення позиція потерпілого про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за злочин публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від приватного обвинувачення і не є підставою для закриття кримінального провадження, регламентованою пунктом сьомим частини першої статті 284 КПК.

При цьому, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.4 ст. 296 КК України з огляду на положення п. 14, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, де зазначено, що дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. А сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Так, колегією об`єктивно встановлено та не заперечувалось потерпілим, що нанесенню обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень передував конфлікт, який виник між ними. Крім того, встановлено, що не дивлячись на те, що конфлікт розпочався в людному місці в залі клубу, під час його продовження обвинувачений разом із потерпілим відійшли в інше ізольоване приміщення туалет розважального закладу, що виключає здійснення обвинуваченим хуліганських дій.

Також колегією враховується, що в матеріалах справи наявний висновок експерта № 505/е від 29.03.2018 р., дослідженням якого об`єктивно встановлено , що під час перебігу обставин, які досліджуються судом, обвинуваченому були заподіяні тілесні ушкодження у виді закритої травми обличчя: синців в ділянці обох навколоочних ділянок; садно в ділянці спинки носу; крововилив в склеру ока; перелом кісток носа зі зміщення уламків, тобто легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, зазначені обставини в їх сукупності виключають можливість перекваліфікації дій обвинуваченого на дії, пов`язані з хуліганством з мотивів відсутності основної ознаки суб`єктивної сторони зазначеного складу злочину хуліганського мотиву.

Також на обґрунтування необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст. 125 КК України судом враховується та обставина, що прокурором не було надано суду речовий доказ небезпечну бритву з мотивів її втрати під час зберігання органом досудового слідства.

Разом з тим, обговорюючи позицію сторони захисту про те, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної самооборони, суд ураховує, що виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони, наведеного у ч. 1 ст. 36 КК, її суть полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах. Суд ураховує,що обвинувачений, у якого виник конфлікт з потерпілим, погодився вийти з потерпілим в інше в менш людне місце для з`ясування стосунків, тобто він в цей час усвідомлював, що наслідком з`ясування таких стосунків може мати місце бійка його з потерпілим. Тобто ситуація, яка склалась, не свідчить про те, що дії потерпілого були непередбаченими для обвинуваченого та у нього не були ніякої можливості уникнути конфлікту, крім як застосувавши небезпечну бритву. Крім того, судом об`єктивно встановлено, що спочатку потерпілий наніс обвинуваченому удар, що спровокувало обвинуваченого на дії у відповідь, після чого обвинувачений умисно наніс декілька поранень потерпілому, а вже після того як потерпілий вибіг, обвинуваченому почали наносити тілесні ушкодження інші свідки з компанії потерпілого. А тому неналежною є позиція сторони захисту, що обвинуваченому ОСОБА_8 почали наносити тілесні ушкодження одразу і потерпілий і свідки, оскільки ця позиція не підтверджена належними доказами. Таким чином, ураховуючи що між потерпілим та обвинуваченим раптово виникли неприязні відносини, а також кількість ударів, які наніс обвинувачений потерпілому, суд вважає, що визначальним у поведінці ОСОБА_8 було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти потерпілому шкоду, тобто розправитись з ним. Правовий висновок про необхідність встановлення існування реального посягання на охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, або іншої особи для виникнення стану необхідної оборони закріплений в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 211/2852/16-к.

А відтак позиція сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду а тому колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення виправдувального вироку у цьому кримінальному провадженні з наведених стороною захисту мотивів.

Також суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про те, що бритва знаходилась в руках потерпілого, який поранився о лезо в ході обопільної бійки, оскільки направленість та локалізація тілесних ушкоджень потерпілого, які також були виявлені на задній частині шиї, свідчать про те, що вони утворились від дій сторонньої особи, а не внаслідок падіння тощо. А з урахуванням показань потерпілого, свідків, а також дружини ОСОБА_18 свідка ОСОБА_19 , яка стверджувала, що ОСОБА_8 захищаючись наносив удари бритвою, суд вважає показання обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині неналежними.

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та досліджених доказів у їх сукупності дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого в умисному вчиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку доведена повністю.

При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого відповідно до ст.ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до кримінального проступку, суд приходить до висновку про те мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло три роки- у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Ураховуючи, що з дня вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, минуло більше трьох років, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим не заявлено.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
У зв`язку із звільненням обвинуваченого від покарання, суд вважає за необхідне скасувати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під варти та звільнити обвинуваченого з-під варти негайно в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 / два/ роки.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Скасувати обраний запобіжний захід у виді «тримання під вартою» та негайно звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати в сумі 6021 /шість тисяч двадцять одну/ гривню.

Речові докази :

спортивні штани сірого кольору з емблемою «найк» та плямами речовини бурого кольору, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000955 від 13.04.2018 р. повернути обвинуваченому ОСОБА_8 /т.2 а.с. 12/.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2