Справа № 739/909/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/478/21
Категорія - ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище», раніше судимого:

- вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням за ст. 75, 104 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, покарання не відбуте, судимість не знята та не погашена;

- вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням за статтею 104 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, покарання не відбуте, судимість не знята та не погашена,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянина України, з повною вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого в силу положень статті 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючого, раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року:

ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

На підставі статті 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_12 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарань за попереднім вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки та попереднім вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього відповідно до статті 76 КК України відповідних обов`язків:

ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Цивільний позов прокурора до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування витрат на лікування потерпілого - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на користь КНП «Новгород-Сіверська ЦРЛ ім. І.В. Буяльського» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_14 у розмірі 7 181 грн. 76 коп.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_13 відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у розмірі по 1 579 грн. 98 коп. з кожного

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, були подані апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він не погоджується з кваліфікацією своїх дій, але не заперечує, що під час бійки з потерпілим наніс останньому легкі тілесні ушкодження, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 125 КК України, оскільки він неодноразово наголошував, що його метою було знайти власника транспортного засобу, під колеса якого він, разом з ОСОБА_10 , ледве не потрапили за декілька днів до обставин. Вказує, що після того, як спрацювала сигналізація автомобіля саме потерпілий вибіг та почав нецензурно виражатися і він зрозумів, що він є його власником, а тому останньому були нанесені тілесні ушкодження саме з метою покарати за порушення правил дорожнього руху.

Крім того, зазначає, що протоколи слідчих експериментів за участі потерпілого, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 проведені з порушенням ст.. 233, 240 КПК України, оскільки учасникам слідчих експериментів, згідно відеозаписів, не були роз`яснені їх права та обов`язки, а слідчі дії проводилися у присутності осіб, відомості щодо яких в протоколи слідчої дії внесені не були.

Обвинувачений також вважає, що протоколи пред`явлення для впізнання складено з порушеннями ст.. 231 КПК України, оскільки в них не зазначено ознак, за якими потерпілий та свідки впізнали осіб пред`явлених на фотокартках, а наведено лише загальні риси та ознаки.

Щодо призначеного йому покарання обвинувачений ОСОБА_11 вважає, що воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки не було враховано, що він проживає з цивільною дружиною та має на утриманні малолітню дитину. Також вважає, що при ухваленні вироку в повній мірі не було враховано його повне визнання вини, щодо завдання тілесних ушкоджень, щиросердечне розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, позицію потерпілого, який в судових засіданнях зазначив, що шкоду йому відшкодовано, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених він не має. Крім того, вказує, що він має ряд нагороджень та відзнак за захист Вітчизни. І з врахуванням викладеного обвинувачений вважає, що наведені обставини давали суду підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що його підзахисний дійсно зламав дзеркала на автомобілі, однак він не брав участі в побитті потерпілого та не причетний до заподіяння йому виявлених у нього тілесних ушкоджень. Щодо фактичних обставин кримінального правопорушення зазначає, що відповідно показань ОСОБА_12 після проголошення потерпілим в бік обвинувачених образ, ОСОБА_11 вважаючи, що до них звернувся водій автомобіля, який ледь не збив його на пішохідному переході, пішов йому на зустріч та вдарив потерпілого, вони впали і до них підскочив ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 в цьому конфлікті участі не брав і стояв на відстані. Після цього ОСОБА_12 наблизився до місця конфлікту щоб забрати рюкзак та телефон ОСОБА_10 , однак потерпілий схопив його за ногу і він вириваючись відбив ногою руку та відійшов до обвинувачених.

Крім того, захисник стверджує, що наявні показання обвинувачених, свідків, потерпілого, висновок додаткової судово-медичної експертизи і пояснення експерта поза розумним сумнівом не доводять участь ОСОБА_12 в заподіянні потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, які виявлені у останнього.

Також, зазначаючи в апеляційній скарзі про порушення кримінального процесуального законодавства, захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, на підставі чого було відкрите кримінальне провадження в частині пошкодження автомобіля, який належить ОСОБА_18 , попри те, що в справі мається заява останнього про пошкодження його автомобіля, однак на підставі цієї заяви відомості до ЄРДР не вносилися, ОСОБА_18 потерпілим не визнавався. А тому вважає, що за відсутності інформації в ЄРДР щодо обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (пошкодження автомобіля з хуліганських мотивів) всі процесуальні дії в ході досудового розслідування за обвинуваченням у вчиненні пошкодження автомобіля проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зазначає, що дії обвинувачених були зумовлені лише особистою неприязню до потерпілого, як через образу останнім обвинувачених, так і через те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважали, що це водій, який не надав їм переваги на пішохідному переході і ледь на них не наїхав, що є підставою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 125 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції 06 квітня 2020 року, приблизно об 11 год. 30 хв. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи позв будинок АДРЕСА_4 , помітивши автомобіль марки ВАЗ-21140, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_18 , який стояв біля вказаного будинку, діючи умисно та протиправно, порушуючи громадянський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в ігноруванні та зневажливому ставленні до існуючих правил поведінки та співжиття у суспільстві, порушуючи громадський спокій, діючи з особливою зухвалістю, підійшли до вказаного автомобіля, після чого ОСОБА_12 пошкодив в автомобілі два бокові дзеркала заднього виду, вартість яких складає 720 грн. 00 коп., а ОСОБА_10 пошкодив у вищевказаному автомобілі за допомогою невстановленого слідством предмета шину правого колеса марки «FULDA» 185/60 R14 «EcoControl», вартістю 937 грн. 00 коп.

У цей час ОСОБА_17 вийшов з подвір`я свого господарства по АДРЕСА_4 та побачивши пошкоджений автомобіль ВАЗ-211040 підійшов до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і неповнолітнього ОСОБА_12 , які ще перебували поряд із будинком АДРЕСА_4 та зробив їм зауваження з приводу їх неправомірних дій.

Після цього, використовуючи висловлене потерпілим зауваження як незначний привід для конфлікту, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, яка виражалася в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, поводячи себе нахабно, безпідставно, прагнучи до самовиразу себе в насильстві над іншими, усвідомлюючи чисельну перевагу над потерпілим, ОСОБА_11 , знявши з себе свій верхній одяг, висловивши вголос фразу «дєйствуєм», першим завдав один удар кулаком правої руки в ліву частину голови ОСОБА_17 , після чого вони схопили один одного за одяг та разом впали на землю.

У подальшому ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_12 , приєднавшись до хуліганських дій ОСОБА_11 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, яка виражалася в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, поводячи себе нахабно, безпідставно, прагнути до самовиразу себе в насильстві над іншими, усвідомлюючи чисельну перевагу над потерпілим, завдали ОСОБА_17 численних ударів руками та ногами по різних частинах тулубу та голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. Зрозумівши, що ОСОБА_17 знаходиться без свідомості та що їх дії помічені сторонніми особами, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_12 залишити місце події.

У результаті протиправних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, що супроводжується струсом головного мозку, синцями 2 (два) та саднами лівої тім`яної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вирок суду щодо ОСОБА_10 ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, за яке їх засуджено, відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Свої висновки про винуватість обвинувачених у вчиненні ними кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_12 , який свою вину визнав частково та пояснив, що разом зі знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вул. Весняній вони побачили машину «пепельного» кольору по якій останній вдарив по капоту. Далі він пошкодив дзеркала автомобіля, відірвавши їх, зробив це тому, що до них ніхто не вийшов. Згодом на вулицю вийшов потерпілий, почав кричати в їхню адресу образливі слова. ОСОБА_11 зняв верхній одяг та пішов йому на зустріч. Потім потерпілий схопив ОСОБА_11 за горло, а той у свою чергу вдарив потерпілого по обличчю. Між ними виникла бійка, вони впали. Тоді ОСОБА_10 підбіг до них і почав їх розтягувати. Згодом, коли вони почали йти від потерпілого, він повернувся, щоб забрати свій рюкзак та забрати мобільний телефон ОСОБА_10 , коли підійшов до потерпілого він схопив його рукою за ногу, але він вирвався і вдарив потерпілого ногою по руці;

- обвинуваченого ОСОБА_10 , який частково визнав свою вину та пояснив, що разом з ОСОБА_11 вони пішли на вул. Весняну для того, щоб зробити власнику автомобіля зауваження, який їх ледве не збив на пішохідному переході за декілька днів до цього. По дорозі зустріли ОСОБА_12 , який пішов разом з ними. Автомобіля вони не чіпали. Коли вже йшли від автомобіля, то почули позаду крик і нецензурні висловлювання зі сторони потерпілого. Останній почав душити ОСОБА_11 . Далі він почав їх розбороняти, можливо при цьому завдав удари потерпілому, але скільки і куди завдавав ударів не пригадує;

- обвинуваченого ОСОБА_11 , який вину визнав частково та пояснив, що разом з ОСОБА_10 пішли на вул. Весняну, оскільки мали на меті провчити водія, який їх ледве не збив на пішохідному переході, з ними був також і ОСОБА_12 . Коли постукали по автомобілю і ніхто не вийшов, вони почали йти і в цей час на вулицю вибіг потерпілий, який нецензурно кричав у їхню сторону. Він підійшов до потерпілого, аби з`ясувати чому він на них кричить. Потерпілий схопив його за горло. Тоді він кілька разів вдарив потерпілого по обличчю, вони впали на землю, а ОСОБА_10 їх розтягнув;

- потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що 06 квітня 2020 року він перебував вдома на вул. Весняній у м. Новгороді-Сіверському. Перебуваючи у своєму господарстві він чув, як обвинувачені проходили по вулиці, при цьому нецензурно висловлювалися. Знайома, яка в той час проходила по вулиці, прийшла та розповіла, що вказані особи сварилися на неї. Далі його матір виглянула вулицю і сказала що вказані особи побили автомобіль сусіда ОСОБА_18 та пошкодили колесо автомобіля. Він вийшов на вулицю та зробив зауваження обвинуваченим, один з них, а саме ОСОБА_11 , сказав «действуем», скинув з себе куртку, підбіг до нього і вдарив його кулаком у вухо, після чого завдав ще одного удару. Вони зчепилися і разом впали на асфальтове покриття. Далі ОСОБА_11 підвівся і обвинувачені разом почали завдавати йому удари, били по голові та ребрах, після чого він втратив свідомість;

- свідка ОСОБА_15 , матері потерпілого, яка пояснила, 06 квітня 2020 року, вони з сином перебували у дворі свого господарства. Далі почули на вулиці якісь крики. Сусідка ОСОБА_19 сказала, що коли йшла по вулиці, то якісь люди нецензурно висловлювалися в її бік. Вона відкрила хвіртку та на вулиці побачила як ОСОБА_10 присів біля автомобіля їхнього сусіда ОСОБА_18 і пробив колесо. Коли ОСОБА_14 вийшов на вулицю та пішов до хлопців, ОСОБА_11 зняв свою куртку і кинувся битися з її сином, вдаривши останнього рукою. Вони зчепилися і впали на дорогу. Далі інші приєдналися і також почали бити її сина, загалом нападників було троє. Вона закричала, щоб викликали поліцію. Після цього обвинувачені почали втікати. При цьому найменший з обвинувачених повернувся, схопив рюкзак, підбіг до її сина, який лежав, і пригнув на його обличчя ногою, після чого втік;

- свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 06 квітня 2020 року, вона перебувала вдома і через вікно бачила, як обвинувачені стояли та про щось говорили біля автомобіля її брата ОСОБА_18 .. Повз них йшла ОСОБА_19 і обвинувачені почали висловлюватися нецензурно на її адресу. За кілька хвилин побачила, що в їхній бік йде потерпілий, обвинувачений ОСОБА_11 зняв куртку і почав бійку з потерпілим, який впав на асфальт. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 били потерпілого, який лежав, також бив і найменший з обвинувачених. В кінці побиття останній пригнув на потерпілого, який залишився лежати без свідомості;

- свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що навесні 2020 року, коли вона поверталася додому, то побачила хлопців, які шумно поводилися, знаходилися вони біля автомобіля ОСОБА_18 . Коли вона порівнялася з ними, останні почали плювати її бік та нецензурно висловлювалися;

- свідка ОСОБА_18 , який пояснив, в один із днів квітня 2020 року він залишив свій автомобіль біля свого господарства на вулиці, а сам з товаришем ремонтував автомобіль останнього в своєму гаражі, де грала музика. Перебуваючи там він нічого не чув. Згодом він побачив, що його автомобіль пошкоджений, пробите заднє праве колесо, відірвані дзеркала, які висіли на проводах. У ОСОБА_14 була розбита голова, було видно кров на голові та руках;

- свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що у квітні 2020 року, коли він перебував вдома і перевдягався, то у вікно побачив, як троє осіб били ногами четвертого, який лежав на дорозі, кого саме били не знав. Тоді він сказав дружині вийти та зробити зауваження, що вона й зробила;

- свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що в один із днів навесні 2020 року, коли вона перебувала вдома, її чоловік сказав їй вийти на вулицю та покричати, оскільки вбивають людину. Тоді вона вийшла на вулицю і сказала обвинуваченим «що ви робите», пригрозивши, що викличе поліцію. Останні стояли, при цьому один з трьох обвинувачених почав бігти в її бік і вона закрила хвіртку;

- судово-медичного експерта ОСОБА_22 , який зазначив, що вказані тілесні ушкодження у потепілого могли утворитися від дії не менше ніж двох травматичних впливів за умови доступності лівої тім`яної ділянки голови, однак даних для того, щоб зробити висновок чи утворилися вони саме внаслідок травматичного впливу взуття нападника неможливо, через відсутність відповідних даних у медичній документації. Щодо кількості травматичних впливів зазначив, що їх було не менше двох, однак могла бути й більша кількість;

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинувачених, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 06 квітня 2020 року відповідно до якого було оглянето місце події біля будинку №64 по вул. Весняній у м. Новгороді-Сіверському в ході якого виявлено на асфальтовому покритті плями бурого кольору, схожі на кров, на узбіччі дороги виявлено автомобіль марки ВАЗ 21104, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому пошкоджено передні бокові дзеркала та заднє праве колесо, яке спущено;

- протоколі огляду від 09 квітня 2020 року, відповідно до якого було оглянуто шину колеса марки «FULDA» 185/60 R14 «EcoControl» до легкового автомобіля, видану ОСОБА_18 на зовнішній боковій частині якої виявлено ушкодження у вигляді горизонтального порізу довжиною 2 см.;

- протоколі проведення слідчого експерименту, що був проведений за участі потерпілого ОСОБА_14 від 15 квітня 2020 року, з відеозаписом даної слідчої дії, відповідно до якого ОСОБА_14 розповів та продемонстрував обставини, зазначені ним у судовому засіданні;

- протоколі проведення слідчого експерименту, що був проведений за участі свідка ОСОБА_15 від 09 квітня 2020 року, з відеозаписом даної слідчої дії, відповідно до якого ОСОБА_15 розповіла та продемонструвала обставини наведені нею в судовому засіданні;

- протоколі проведення слідчого експерименту, що був проведений за участі свідка ОСОБА_16 від 08 квітня 2020 року, з відеозаписом даної слідчої дії, відповідно до якого ОСОБА_16 розповіла та продемонструвала обставини, які зазначалися нею у судовому засіданні;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 09 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_12 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв її сину тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 09 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_10 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв її сину тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 09 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_11 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв її сину тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_12 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_11 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08 квітня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого під час пред`явлення для впізнання свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_10 як чоловіка, що разом з іншими особами заподіяв потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження 06 квітня 2020 року;

- висновку судово-медичного експерта №64 від 04 травня 2020 року відповідно до якого у ОСОБА_14 мають місце тілесні ушкодження, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, в тому числі 06 квітня 2020 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення даних тілесних ушкоджень потерпілого потрібно не менше двох травматичних впливів тупих предметів по типу удару (кулаками рук, ногами);

- висновку судово-медичного експерта (додатковий) №170 від 15 січня 2021 року відповідно до якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 внаслідок травматичного впливу взуття нападника під час удару внаслідок стрибка на голову потерпілого, необхідно не менше двох контактів за умови доступності лівої половини голови до травматичних впливів. Більш конкретно щодо механізму утворення тілесних ушкоджень висловитись неможливо через відсутність достатніх судово-медичних даних у наданій документації;

- висновку автотоварознавчої експертизи №2536/2537/20-24 від 03 червня 2020 року відповідно до якого вартість з урахуванням зносу автомобільної шини марки «FULDA» 185/60 R14 «EcoControl» станом на 06 квітня 2020 року складала 937 грн. 00 коп. Вартість з урахуванням зносу 2 бокових дзеркал виробництва «ДААЗ» для легкового автомобіля марки ВАЗ станом на 06 квітня 2020 року складала 720 грн.;

- висновку судової трасологічної експертизи №757 від 13 липня 2020 року відповідно до якого на поверхні бокових дзеркал з автомобіля ВАЗ 211040, д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено сліди пальців руки ОСОБА_12 , при цьому інші сліди пальців рук, виявлені на вказаних дзеркалах не придатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишили;

- довідці КНП «Новгород-Сіверська ЦРЛ» від 05 травня 2020 року про те, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 06 квітня 2020 року на час видачі довідки за медичною допомогою не зверталися;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційних скаргах, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Показанням обвинувачених суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_14 в ході досудового розслідування та судового розгляду повідомили, що після того, як останній вийшов на вулицю, побачив пошкоджений автомобіль свого сусіда та звернувся з даного приводу до обвинувачених, ОСОБА_11 почав рухатися йому на зустріч, скинув верхній одяг та дав команду іншим обвинуваченим долучитися до його дій, висловиши фразу «действуем». Після чого, завдав потерпілому два удари кулаком в обличчя і між ними зав`язалася бійка, до якої долучилися ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Слід відзначити, що вказані свідки повідомляли, що завдавали ударів всі троє обвинувачених, уточнивши, що ОСОБА_12 наприкінці бійки завдав потерпілому удар по голові ногою по типу стрибка. Вказані обставини свідками були підтверджені також в ході проведених слідчих експериментів за їх участі.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що свідок ОСОБА_16 повідомляла в суді, що могла помилитися у своїх свідченнях, а свідок ОСОБА_23 не повідомляла суду про те що ОСОБА_12 не приймав участі у бійці, колегія суддів не бере до уваги з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Колегія суддів також враховує, що згідно показань свідка ОСОБА_20 , останній побачив, як троє осіб били ногами четвертого, який лежав на дорозі, які підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_21 , яка зазначала, що на прохання чоловіка зробити зауваження особам, які на вулиці били людину, вона вийшла на вулицю і сказала їм, що зараз викличе поліцію.

Надані в ході судового розгляду свідками та потерпілим показання є послідовними та узгоджуються, які між собою так і з іншими доказами у кримінальному провадженні щодо повного перебігу подій і не містять суперечностей.

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції експерт підтвердив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися і від більшої кількості травматичних впливів та не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень внаслідок травматичного впливу взуття нападника під час удару внаслідок стрибка на голову потерпілого.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що причетність ОСОБА_12 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, показаннями свідків, які прямо вказують на ОСОБА_12 , як на особу, що наносила тілесні ушкодження ОСОБА_14 . Крім того, сам обвинувачений підтверджує у своїх показаннях, що повертаючись за своїм рюкзаком на місце події вдарив ногою потерпілого.

Натомість, колегія суддів відзначає, що показання обвинувачених, щодо перебігу обставин не узгоджуються не лише між собою, а з іншими доказами у справі.

Зокрема, мотиви пошкодження автомобіля, з тих підстав, що схожий автомобіль ледь не збив обвинувачених на пішохідному переході не підтверджується жодними доказами і колегія суддів не може визнати їх спроможними. Крім того, слід зауважити, що у разі перебігу подій згідно показаннь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , останні мали можливість та змогу звернутися з відповідними заявами до правоохоронних органів для вирішення конфлікту.

Відносно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про проведення слідчих експериментів за участі потерпілого та свідка ОСОБА_15 з порушенням КПК України, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_15 в основному відповідають вимогам ст.ст. 104, 223, 240 КПК України та були проведені з дотриманням вказаних вимог. У ньому містяться підписи учасників про роз`яснення прав та обов`язків і з огляду на положення ст. 87 КПК України відсутні підстави для визнання неналежними доказами по кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту, що протоколи пред`явлення для впізнання складенні з порушенням ст.. 231 КПК України колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції визнано недопустимим доказом протоколи пред`явлення для впізнання потерпілому від 15 квітня 2020 року, з огляду на порушення вимог ч. 1 ст. 228 КПК України. Однак, інші протоколи пред`явлення для впізнання за участі свідків є належними та допустимими доказами, а доводи апелянта про відсутність у них ознак, за якими свідки впізнали осіб, пред`явлених на фотокартках спростовуються відповідними протоколами, які містять перелік ознак за якими було впізнано осіб.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, на підставі чого було відкрите кримінальне провадження в частині пошкодження автомобіля, який належить ОСОБА_18 і відсутня інформація у витягу з ЄРДР щодо обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (пошкодження автомобіля з хуліганських мотивів), також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань передбачено, що до реєстру вносяться відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), які мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є наявність заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а підставою кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в них міститься витяг з ЄРДР (т.1 а.с. 122) в якому містяться фактичні дані, які вказують на пошкодження автомобіля з хуліганських мотивів та заява ОСОБА_18 про пошкодження його автомобіля. Крім того, ст.. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР вносяться, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника, тобто законодавцем не встановлена вимога, щодо обов`язково внесення даних, щодо всіх заявників та потерпілих у кримінальному провадження.

В ході апеляційного розгляду також не знайшло свого підтвердження посилання сторони захисту на необхідність перекваліфікації дій обвинувачених з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання для вчинення таких дій можуть бути різними. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Під час юридичної оцінки протиправних дій повинні бути з`ясовані: природа взаємин, які склалися між обвинуваченим та потерпілим; причина виникнення діяння; час, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій винних осіб; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та протиправними діями.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачені й потерпілий між собою не були знайомі, зі слів самих обвинувачених, доказів про наявність особистих неприязних стосунках між ними судом встановлено не було. Суд встановив, що протиправні дії було вчинено у денний час, на вулиці. Тобто, фактично їх дії були направлені на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, що виразилася у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися. Ця неповага була очевидною й для інших осіб, оскільки що сторонні особи намагалися припинити конфлікт, однак обвинувачені припинили свої дії лише після неодноразових попереджень про виклик правоохоронних органів.

Слід зазначити, що використання потерпілим ненормативної лексики при його зверненні до обвинувачених з приводу пошкодженого автомобіля було лише мізерним приводом для подальшого побиття потерпілого і не може свідчити про виникнення між потерпілим та обвинуваченими неприязних відносин.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення місцевим судом було зроблено висновок про наявність у діях обвинувачених зазначених ознак хуліганства. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі наведені вище докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доведена та їх дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має задовільний стан здоров`я, на час вчинення злочину був неповнолітнім, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, допускав невиконання покладених на нього судом обов`язків, врахував умови життя та виховання обвинуваченого ОСОБА_12 , висновок органу пробації. Прийняв до уваги, обставину яка пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім та обставину, яка обтяжує покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_12 покарання в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 296 КК України.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий в силу положень статті 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, позитивно характеризується громадськими організаціями, не працює, має задовільний стан здоров`я, а також роль даного обвинуваченого у вчиненні злочину, врахував досудову доповідь органу з питань пробації, щодо обвинуваченого ОСОБА_11 . Прийняв до уваги, відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_11 покарання в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 296 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи ОСОБА_11 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не взято до уваги, що він проживає з цивільною дружиною та має на утриманні малолітню дитину, не враховано його повне визнання вини, щодо завдання тілесних ушкоджень, щиросердечне розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, позицію потерпілого, який в судових засіданнях зазначив, що шкоду йому відшкодовано, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених він не має, що на його преклоніння є підставами для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України, є необґрунтованими.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 судом першої інстанції в повній мірі враховано всі обставини з якими законодавець пов`язує призначення покарання, що дало суду підстави не призначати останньому покарання у максимальних межах, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_11 відсутні дані на підтвердження того, що останній поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсував йому перенесені страждання, при цьому вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений визнав частково.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення покарання ОСОБА_11 із застосуванням положень ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_11 , не є такими, які б свідчили про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_11 покарання є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_12 в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4