У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004196.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.12.2021 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду не відповідає вимогам КПК України, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, розглянуто формально, без повного з`ясування всіх обставин справи.
Зазначає, що клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування відносно ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу згідно п. 2 ч. 1 ст. 184 КПК України, не викладені обставини на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків з посиланням на матеріали, що це підтверджують. Ризик впливу на свідків та потерпілих не доведений, оскільки свідків в даному кримінальному провадженні немає, а вплив на потерпілих є припущенням, яке нічим не підтверджено. Крім того, сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати підставою для тривалого тримання особи під вартою.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, має постійне місце мешкання та родину, що свідчить про наявність міцність соціальних зв`язків та суттєво зменшує заявлені ризики та свідчать про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004196 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 152 КК України.
Прокурор звернувся із клопотанням про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, а ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Врахувавши те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, раніше судимий, не працює, обізнаний про місця мешкання потерпілих, в іншому кримінальному провадженні певний час перебував у розшуку, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором, тобто наявні ризики переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, та незаконного впливу на потерпілих, оскільки триває стадія дослідження доказів, суд вважав, що подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, зазначеним ризикам неможливо запобігти застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину проти статевої свободи, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в іншому кримінальному провадженні перебував у розшуку, знає потерпілих та їх місця мешкання. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припустити, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих, тобто наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про існування зазначених ризиків.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків не можуть бути підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки ці обставини не спростовують висновків суду про можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявності ризиків, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки не застосування запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.
Апеляційним судом не встановлено порушень положень КПК України, при розгляді судом першої інстанції питання стосовно продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які зазначені в апеляційній скарзі, та які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3