Справа № 456/5677/21
Провадження № 1-кс/456/1249/2021
УХВАЛА
слідчого судді

16 грудня 2021 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию скаргу ОСОБА_5 на постанову про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, уточнивши її вимоги, та просить скасувати постанову старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.11.2021 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000635 від 31.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що у провадженні старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000635 від 31.08.2021. 01.11.2021 та 02.11.2021 він подав заяви про визнання його потерпілим та про залучення його в якості законного представника потерпілого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У поданих заявах він вказав, ким, коли і на яку суму йому та сину заподіяно матеріальної та моральної шкоди. 17.11.2021 старшим слідчим Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 прийнято постанови про відмову у визнанні його та неповнолітнього сина потерпілими у кримінальному провадженні № 0000635, де вказано, що ним не наведено жодних аргументів та не доведено, що кримінальним правопорушенням йому на неповнолітньому сину завдано будь-яку шкоду, передбачену ст. 55 КПК України, а також, що в ході слідства не встановлено очевидних підстав вважати, що йому завдано будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. Вважає згадані постанови незаконними, такими, що порушують його законні права. Оскаржувані постанови не містять жодної підстави вважати його та неповнолітнього сина особами, яким не завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки внаслідок складання виконавцем неправдивих розрахунків, до яких він вніс неправдиві відомості, заподіяно матеріальну і моральну шкоду. У поданих ним заявах про визнання потерпілим ним конкретно наведено суми сплачених аліментів, які не включені до розрахунків заборгованості, не переведені стягувачці та які зникли з депозитного рахунку ДВС. Всі невраховані виконавцем кошти, ті, що повторно не надіслані стягувачці, а також кошти, які зникли з депозитного рахунку ДВС, державний виконавець повторно рахує йому як заборгованість, він повторно її сплачує, а тому очевидна завдана йому матеріальна шкода.
ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнив вимоги скарги, просив скасувати постанову старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.11.2021 про відмову у визнанні його потерпілим, оскільки йому заподіяна матеріальна шкода на суму близько 40000 гривень та моральна шкода, так як кошти, сплачені ним як аліменти, зникли з депозитного рахунку ВДВС, у зв`язку з чим він змушений витрачати час, щоб їх відшукати.
Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 вимоги скарги про скасування постанови старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.11.2021 про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим підтримала та просила такі задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 та старший слідчий Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечили, вказавши на її безпідставність, оскільки ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України, не заподіяно.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000635, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені 31.08.2021 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000635 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею встановлено, що старшому слідчому Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 . 30.10.2021 ОСОБА_5 подано клопотання про залучення його в якості потерпілого в кримінальному провадженні № 0000635 від 31.08.2021.
З долученої до матеріалів скарги постанови від 17.11.2021 слідчим суддею встановлено, що в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про визнання його потерпілим відмовлено.
Дана постанова мотивована тим, що ОСОБА_5 не наведено жодних аргументів та не доведено, що кримінальним правопорушенням йому завдано будь-яку шкоду, передбачену ст. 55 КПК України, а також, що в ході слідства не встановлено очевидних підстав вважати, що ОСОБА_5 завдано будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.
Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Диспозиція частини 1 статті 366 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відомості щодо якого 31 серпня 2021 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000635, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто не містить у собі як обов`язкову ознаку настання суспільно небезпечних наслідків та вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у законі діянь. Отже, під час досудового розслідування кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 366 КК України встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій, виходить за межі предмета доказування, що відповідно виключає участь потерпілого.
Верховний Суд в узагальненні практики розгляду кримінальних справ про злочини, склад яких передбачено ст. 366 Кримінального кодексу України (службове підроблення) зазначив, що у розділі XVII Особливої частини Кримінального кодексу України «Злочини у сфері службової діяльності» встановлена кримінальна відповідальність за діяння, суспільна небезпечність яких полягає у заподіянні шкоди відносинам, що забезпечують нормальну діяльність державного та громадського апарату, а також апарату управління підприємств, установ та організацій. Діяння, відповідальність за які встановлена в зазначеному розділі Особливої частини КК України, можуть бути віднесені до числа так званих загальних видів злочинів, вчинюваних у сфері службової діяльності, оскільки кожне з них посягає на суспільні відносини, що забезпечують нормальну службову діяльність в окремих ланках державного апарату, а також апарату управління окремих підприємств, установ та організацій незалежно від їх галузевої та відомчої належності, сфери діяльності, обсягу повноважень чи форми власності.
Потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа визнається потерпілою незалежно від того, один чи декілька видів шкоди їй завдано. Також потерпілою може бути визнана юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто підставами до визнання фізичної і юридичної особи потерпілими у кримінальному провадженні є шкода, яка їй завдана внаслідок здійснення дій, котрі кримінальним законом визнаються злочинними, або відмови від вчинення таких дій (бездіяльності) іншої особи.
Отже, однією з умов, за якої особа набуває статусу потерпілої у кримінальному провадженні, є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди.
Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.
Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.
Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.
Відтак зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні з моменту, визначеного приписами ч. 2, 3 ст. 55 КПК України. Кримінальний процесуальний закон як форма реалізації кримінально-правових відносин не пов`язує їх втілення за інкримінованим за ч. 1 ст. 366 КК України кримінальним правопорушенням з набуттям процесуального статусу потерпілого конкретною особою.
У кримінально-правовому вимірі підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, і в ч. 1 ст. 366 цього Кодексу про потерпілого та будь-яку шкоду не йдеться. Криміналізація цього діяння пов`язана і обумовлена його суспільною небезпечністю, що визначається важливістю об`єкта кримінально-правової охорони (в аспекті визначених ст. 1 КК завдань цього Кодексу), де ознаки конкретного потерпілого не впливають на кримінальну відповідальність.
Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів), виходить за межі предмета доказування, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000635 від 31.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, може мати статус лише заявника.
Крім того, заподіяння ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму близько 40000 грн не підтверджено жодними доказами, які відсутні в матеріалах скарги і таких у судовому засіданні не здобуто.
Покликання скаржника на те, що розрахунки державного виконавця про заборгованість зі сплати аліментів не відповідність сумам фактично сплачених аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунки державного виконавця були предметом оскарження в суді, проте станом на момент розгляду скарги жодного судового рішення, що набрало законної сили, яким було б встановлено недійсність чи невідповідність таких закону, слідчому судді не подано.
Враховуючи вище вказане, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_5 у кримінальному провадження № 0000635 від 31.08.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не може мати статусу потерпілого, оскільки це суперечить нормам кримінального процесуального законодавства, а постанова старшого слідчого про відмову у визнанні потерпілим є належною та законною.
Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову про відмову у визнанні потерпілим слід відмовити.
У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову про відмову у визнанні потерпілим відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1