ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3492/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року клопотання прокурора задоволено частково.
Суд вирішив, в тому числі, обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 31.12.2021 року в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Визначено ОСОБА_6 , заставу у розмірі 1 022 970, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього обов`язків: прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;не відлучатись із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з іншим обвинуваченим, свідками, потерпілими у кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на домашній арешт у нічний час.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що до клопотання прокурором не надано жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі. Просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Захисник ОСОБА_7 до початку судового розгляду подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі та задовольнити апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі захисник просив розглянути апеляційну скаргу за участю обвинуваченого.

З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи суддею доповідачем до початку апеляційного розгляду направлялись відповідний запит через адміністрацію слідчого ізолятора, в якому тримається підозрюваний, для з`ясування процесуальної позиції підозрюваного щодо його бажання брати участь у судовому засіданні за клопотанням захисника в режимі відеоконференції, на ОСОБА_6 погодився.

В судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора та його захисника, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000232 від 11.03.2020 р. за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 (чинної до 01.07.2020 р.) та ч.4 ст.296, ч.2 ст.289 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 (чинна до 01.07.2020 р.), ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 2 (чинна до 01.07.2020 р.), ч. 4 ст. 296 КК України.

27.03.2017 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, тобто до 30.05.2017 року.

26.07.2017 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 26.09.2017 року.

27.12.2019 року постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора обраховано строк об`єднаних кримінальних проваджень та встановлено, що шестимісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003035 закінчується 06.02.2020 року.

27.01.2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 06.08.2020 року.

19.05.2021 року постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора обраховано строк об`єднаних кримінальних проваджень та встановлено, що дванадцятимісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000232 закінчується 18.09.2021 р.

25.01.2017 року ОСОБА_6 оголошено в розшук.

14.02.2018 року досудове розслідування відновлено, ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 4 ст. 296 КК України.

12.04.2018 р. щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

24.04.2021 року ОСОБА_6 затримано на підставі ухвали слідчого судді, його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України.

26.04.2021 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16.06.2021 року.

11.06.2021 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 09.08.2021 року, включно.

05.08.2021 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 17.09.2021 р., включно, із визначенням альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 4 086 000 грн, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 р. ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2021 р. скасовано, постановлено нову, якою продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 17.09.2021 р., визначено підозрюваному заставу в розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 022 970 грн, із покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматися від спілкування із іншими підозрюваними, свідками, потерпілими у кримінальному провадженні № 0000232 від 11.03.2020 р.; носити електронний засіб контролю.

14.09.2021 року підозрюваному ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри за ч. 2 ст. 296 (чинної до 01.07.2020 р.), ч. 4 чт. 296, ч. 3 ст. 289 (в редакції до 03.09.2020 р.), ч. 3 ст. 289 КК України.

14.09.2021 року стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали кримінального провадження.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2021 року продовжено до 13.11.2021 року, включно, в межах строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000232 від 11.03.2020 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжено дію альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року у справі № 757/41831/21-к.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 11.10.2021 року призначено підготовче судове засідання по вказаному кримінальному провадженню за обвинувальним актом, що надійшов у провадження судді Дзержинського районного суду міста Харкова 06.10.2021 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 1022 970 грн ОСОБА_6 із покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений тобто не має законних джерел для існування та міцних соціальних зв`язків.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 289 ( в редакції до 03.09.2020), ч. 3 ст. 289 КК України, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, внаслідок суспільної небезпечності таких дій , а також у зв`язку тим, що обвинувачений під час досудового розслідування перебував у розшуку, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.95, 224 КПК).

Кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, судом першої інстанції не допитані потерпілі та свідки, письмові докази судом не досліджувались.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Колегією суддів взято до уваги особу обвинуваченого, а саме те, що він має місце проживання проте зазначені обставини, не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували і на час вчинення дій, згідно обвинувального акту, а тому, вони не утворюють жодних фактичних запобіжників, які унеможливлюють при обранні обвинуваченим моделі поведінки, щодо дотримання процесуальних обов`язків, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КК України.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали судді є безпідставними, оскільки суддею першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані відомості, які характеризують особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан та стан здоров`я. При цьому, висновки судді першої інстанції належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Доводи апелянта стосовно відсутності достатніх доказів обвинувачення, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та оцінки доказів сторін підлягають дослідженню в порядку, передбаченому ст. ст.94, 337 та параграфом 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд першої інстанції надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Доводи апелянта про те, що суддя безпідставно не застосував альтернативний запобіжний захід у вигляді застави є помилковими, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвалу суддею першої інстанції з метою забезпечення достатньої міри гарантування виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, визначив обвинуваченому заставу у розмірі, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 022 970 гривень, враховуючи вартість предметів злочинів, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді першої інстанції, оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_6 обвинувачується, а також достатнім для забезпечення виконання ним, як обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
Між тим, під час апеляційного розгляду захисником не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального та фінансового стану обвинуваченого.
Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: