Провадження №: 1-кс/755/3368/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2021 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002568 та додані до нього матеріали, -
В С Т А Н О В И В:
05.08.2021 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0002568.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 01.08.2021 року працівниками поліції, за адресою: м.Київ, проспект Гагаріна, 3, було виявлено автомобіль марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , під час огляду якого було виявлено пошкодження він-коду на рамі кузова.
Так, 01.08.2021 року відповідно до ч.3 ст.233 КПК України дізнавачем ВД Дінпровського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , за адресою: м.Київ, проспект Гагаріна, 3, було проведено огляд місця полії, в ході якого було виявлено автомобіль марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від даного автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу. Даний автомобіль було вилучено та поміщено на відповідальне зберігання до штрафмайданчику за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення збереження речових доказів було вилучено: автомобіль марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від даного автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, які на думку прокурора, надають органу досудового розслідування сукупність підстав вважати, що вказаний автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу можуть бути предметом кримінального правопорушення і на них можуть міститись сліди його вчинення, а також дають можливість припускати можливість вчинення інших предикатних злочинів, зокрема незаконного заволодіння транспортним засобом, чи інших, перевірка та дослідження яких є обов`язком органу досудового розслідування.
Враховуючи те, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також те, що автомобіль, у якому проводився огляд, фактично являється місцем схованки, на стадії досудового розсідування виникла необхідність забезпечення арешту та вилучення автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , ключів від даного автомобіля, а також свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, які можуть бути використані органами досудового розслідування як доказ у вказаному кримінальному провадженні, для встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим прокурор просить клопотання задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, клопотання підтримав в повному обсязі.

Власник майна в судове засідання не з`явився,про дату, час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до статті 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом було встановлено, що 01.08.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ст.290 КК України (кримінальне провадження №0002568).
Приписами статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, дізнавача чи прокурора також і ч.3 ст.132 КПК України.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що автомобіль марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від даного автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу,є безпосереднім предметом вчинення злочину, відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використано як доказ обставин незаконного заволодіння транспортним засобом чи на ньому можуть бути збережені сліди вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що матеріали клопотання загалом не містять доказів визнання даного транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні у розумінні ст.98 КПК України, призначення будь-якого експертного дослідження у сказаному кримінальному провадженні по даному транспортному засобі.

Крім того, до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульоване Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу. Даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, зокрема до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.

Враховуючи викладене, обмеження, в даному випадку, власника у праві відчуження, розпорядження та користування його майна, яке навіть не визнано речовим доказом і по якому не призначено жодного експертного дослідження, є очевидно непропорційним та містить ознаки свавільного втручання, а також безпідставно покладає на власника майна додаткові матеріальні зобов`язання щодо оплати часу перебування транспортного засобу на штраф майданчику.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 132, 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002568 відмовити.
Майно, тимчасово вилучене 01.08.2021 року, а саме: автомобіль марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від даного автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу,яке передано на відповідальне зберігання до штраф майданчику за адресою: АДРЕСА_1 ,- негайно повернути власнику.
Копію ухвали направити для відома прокурору та власнику майна.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1