Ухвала
Іменем України
13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 314/3592/14-к
провадження № 51-5750ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на вирок Вільнянського районного суду

Запорізької області від 27 січня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано невинуватими та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 187 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись

на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів

на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення ст. 413 КПК України

не наводить.
Натомість прокурор у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження

та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
До того ж, вимоги прокурора про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування як вироку, так і ухвали, не узгоджуються з положеннями

ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги

без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області

від 27 січня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 вересня

2021 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити

без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк

з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3