ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/576/21 Справа № 699/1052/15-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , гр.України, працюючого водієм СТОВ «А.Ф. Злагода», з середньою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, роз`яснено йому обов`язок з`являтися за викликом у суд.

Початок строку відбування основного покарання вирішено рахувати з часу взяття під варту після набрання вироком законної сили.

Строк позбавлення права керування транспортними засобами вирішено рахувати з дня проголошення даного вироку.

Виконання постанови в частині вилучення прав на керування транспортними засобами доручено Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області після набрання вироком законної сили.?

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 , в дохід держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 9408,44 грн. за проведення судових експертиз.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 17.08.2015 р., близько 22 год. 00 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ-21033», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби по вулиці Шевченка в селі Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зі сторони села Селище в напрямку центру села Сухини, порушив вимоги п. 2.3б) Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, порушив вимоги п.п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України, у момент виникнення перешкоди для руху у вигляді мопеда "Альфа" під керуванням ОСОБА_10 , що рухалася в попутному напрямку та яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу та скоїв зіткнення з вищевказаним мопедом.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 88 від 19.08.2015 р., смерть ОСОБА_10 настала від шоку, який розвинувся внаслідок тупої травми шиї із розривом атланто-потиличного сполучення, про що свідчать: повний вивих в правому та лівому атланто-потиличному суглобах із зміщенням потиличних виростків вперед і повним розривом їх капсули, повний розрив передньої атланто-потиличної мембрани, повний розрив верхньої ніжки хрестоподібної зв`язки атланта, повний розрив крилоподібних зв`язок атланта, повний розрив покривної перетинки, крововиливи в навколишні м`які тканини, крововиливи над та під оболонки довгастого мозку, дряблість та деформація довгастого мозку, крововиливи на поверхні серця та легень, венозне повнокров`я внутрішніх органів, рідка темно-червона кров в порожнинах серця і в великих судинах, набряк головного мозку. Між тілесними ушкодженнями у вигляді тупої травми шиї із розривом атланто-потиличного сполучення: повного вивиху в правому та лівому атланто-потиличному суглобах із зміщенням потиличних виростків вперед і повним розривом їх капсули, повного розриву передньої атланто-потиличної мембрани, повного розриву верхньої ніжки хрестоподібної зв`язки атланта, повного розриву крилоподібних зв`язок атланта, повного розриву покривної перетинки, крововиливу в навколишні м`які тканини, крововиливів над та під оболонки довгастого мозку та настанням смерті ОСОБА_10 мається прямий причинний зв`язок. Всі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді 17.08.2015 р.

Суд прийшов до висновку, що порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ-21033», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 2.3б) та 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним через надмірну суворість та порушення судом норм матеріального права захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.06.2021 р. в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд встановив, однак залишив поза увагою ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_11 заподіяні збитки в розмірі 1600 гривень, тобто суд не врахував додаткову обставину, що пом`якшує покарання, а саме: добровільне, часткове відшкодування обвинуваченим завданого збитку потерпілому, а відтак, не застосував закон, який підлягає застосування, оскільки відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, які не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд, встановивши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахування винного, суд ніяким чином не мотивував неможливість застосування ст.69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній у Постанові від 20 листопада 2014 року у справі № 5-18кс14, у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові ВСУ від 05 листопада 2015 року по справі № 5-218кс15 та у Постанові ВСУ від 12 жовтня 2017 року у справі № 5- 253кс(15)17

За таких обставин суд не в повній мірі врахував ступінь вини іншого водія мопеда «Альфа» під керуванням ОСОБА_10 , яка порушила вимоги п.2.1а)., п.2.9в), та п. 2.3г) Правил дорожнього руху України, а саме: керувала мопедом «Альфа» без посвідчення водія категорії «А1», без реєстраційного документу на даний транспортний засіб та без застосування захисного мотошолома. Саме незастосування ОСОБА_10 захисного мотошолома за висновком спеціаліста-автотехніка від 07.05.2016 року і є причиною її смерті. Ні прокурором ні потерпілим цей висновок спеціаліста-автотехніка в ході судового розгляду не спростовано.

Вважає, що вказана обставина істотно знижує ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Разом з тим, апелянт наголосив, що заборони застосування ст.75 КК України за умови невизнання, або часткового визнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

Аналогічний висновок міститься у правовій позиції Верховного суду викладеній в постанові від 17 жовтня 2019 року (справа № 205/7091/16-к).

Апелянт вважає, що з урахуванням викладених обставин в апеляційній скарзі є підстави вважати про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства. Та вважає, що судова помилка полягає в тому, що суд призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 реальне покарання у виді позбавлення волі не застосував закон, який підлягає застосуванню (ч.2 ст.66, ст.69, ст.75 КК України).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану останнім апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просили її задовольнити, вказали, що призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 реальне покарання у виді позбавлення волі суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Також під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування щодо нього амністії та просив звільнити його від відбування призначеного вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.06.2021 року покарання на підставі положень пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Захисник підтримав клопотання обвинуваченого.

Прокурор просила відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, що не оскаржується в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Апеляційна скарга захисника фактично зводиться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив занадто суворе покарання без застосування ст. 69, ст. 75 КК України.

Колегія суддів вбачає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про особу винного, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України,

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги щодо пом`якшення обвинуваченому визначеного йому судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, на обліку лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; має на утриманні непрацездатну матір, а також наявність порушень Правил дорожнього руху в діях потерпілої щодо керування несправним транспортним засобом, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах мінімального розміру передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На думку колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі реально на певний строк.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього амністії на підставі пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на наступне.

Відповідно до п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Однак, як встановлено судом першої інстанції у матері обвинуваченого ОСОБА_7 є інші діти: син ОСОБА_12 , 1962 р.н., житель с.Селище, який проживає за 7 км. від місця проживання матері та син ОСОБА_13 , 1963 р.н., житель с.Переможинці, який проживає за 12 км від місця проживання матері і вони є працездатними особами. Вказане, відповідно, підтвердилось і в суді апеляційної інстанції, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосовано положення п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі захисника.

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 червня 2021 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді