Провадження № 1-кс/947/716/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000486 від 24.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 24.03.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000486, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Одеського районного управління поліції №1 надійшли відомості від співробітників управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України, що під час здійснення службової діяльності виявлено факти створення та подальшого розповсюдження матеріалів порнографічного характеру в мережі Інтернет.
За вказаним фактом слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 розпочато кримінальне провадження, за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.
Крім того, ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що група осіб причетна до вчинення кримінального правопорушення систематично отримує грошові кошти внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з якими вчиняють фінансові операції та правочини (набуття прав на нерухоме майно, тощо).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать у тому числі будь-які дії, пов`язані із набуттям, володінням або використанням активів, одержаних внаслідок вчинення злочину. Так, п. 1 ч. 1 ст. 1 передбачено, що Активи кошти, майно, майнові і немайнові права. У п. 23 ч. 1 ст. 1 зазначено, що доходи, одержані злочинним шляхом, будь-яка вигода, одержана внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, що передує легалізації (відмиванню) доходів, яка може складатися з рухомого чи нерухомого майна, майнових та немайнових прав, незалежно від їх вартості.
За вказаним фактом слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 розпочато кримінальне провадження, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.
21.12.2021 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:
1. 10 банківських платіжних карток.
2. Ноутбук марки «Асеr», Ser: НОМЕР_1 .
3. Веб-камера.
4. Мобільний телефон «Apple» IPhone 13 Pro Max, синього кольору, IMEI НОМЕР_2 .
5. Мобільний телефон «Xiaomi» сірого кольору, із пошкодженням екрану Ser№ КІ754Q1.
Так, 22 грудня 2021 року слідчим винесено мотивовану постанову про визнання вищевказаних речей та документів речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження.
2. Позиції учасників в судовому засіданні при розгляді клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна до судового засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.
3. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, положення ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
3.1.Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000486 від 24.03.2021 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 14.12.2021 року, відповідно до протоколу обшуку від 21.12.2021 року, того ж дня в період часу з 08 години 00 хвилини по 09 годин 53 хвилин, проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено на вилучено речі, перелік яких міститься у клопотанні.
Вилучені мобільні телефони мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки можуть містити відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення, банківські картки можуть містити грошові кошти, отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а ноутбук містять інформацію у тому числі про можливі інші епізоди аналогічних злочинів і підлягають детальному аналізу.
Так, слідчим суддею встановлено, що вилучені речі, відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені предмети, перелік яких міститься у клопотанні, є знаряддям та об`єктом протиправних дій та можливо зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення додаткових слідчих дій, а також містять в собі відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання речі речовим доказом та доручення до матеріалів кримінального провадження від 22.12.2021 року, відповідно до якої вилучені речі, перелік яких міститься у клопотанні, визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.
У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів якими є вищезазначені речі і документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі, можуть бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на вилучені речі.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000486 від 24.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч. 2 ст. 209 КК України задовольнити.
Накласти арешт, з забороною користування та розпорядження, на майно вилучене в ході санкціонованого обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (тел. НОМЕР_3 ), а саме за адресою:
АДРЕСА_1 :
- 10 банківських платіжних карток.
- Ноутбук марки «Асеr», Ser: НОМЕР_1 .
- Веб-камера.
- Мобільний телефон «Apple» IPhone 13 Pro Max, синього кольору, IMEI НОМЕР_2 .
- Мобільний телефон «Xiaomi» сірого кольору, із пошкодженням екрану Ser.№ НОМЕР_4 .
Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1