У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004187

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник не погоджуючись з вироком суду вважає, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано помилково. На думку апелянта, дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки обвинувачений з метою припинення дій фізичного впливу потерпілого, завдав один удар в обличчя останнього, тобто здійснив самооборону.

Просить врахувати, що обвинувачений умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому не мав, а діяв лише після фізичного впливу потерпілого на нього.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05.11.2019 о 18.34 год., ОСОБА_6 знаходився на парковці супермаркету «АТБ-маркет», що розташований за адресою: місто Миколаїв, проспект Центральний, 26-С, на яку заїхав потерпілий ОСОБА_8 на своєму транспортному засобі марки «Хонда» (державний номерний знак НОМЕР_1 ). Знаходячись у вказаний час, у вказаному місці, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раптово виникла сварка з приводу правил дорожнього руху.

Так, під час сварки у ОСОБА_6 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, раптово виник злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 наніс один удар правою рукою, в якій на той час знаходився мобільний телефон, в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , тим самим спричинив йому тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_8 утворились тілесні ушкодження у вигляді трьох саден обличчя, а саме: на спинці носа, нижньої повіки та верхньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу задовольнити, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що дії ОСОБА_6 неправильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи захисника, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, спростовуються наступними доказами, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Так, ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав. Вважав, що в даному кримінальному провадженні він є потерпілим. Бійку не провокував та не погрожував. Потерпілий ОСОБА_8 перший спричинив фізичний вплив, штовхнувши його, після чого він вимушений був захищатися. Умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не мав. ОСОБА_6 стверджував, що дії ОСОБА_8 спровокували його та він рефлекторно вдарив потерпілого телефоном по обличчю, який тримав у руці.

Але, ці пояснення ОСОБА_6 та аналогічні доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовані, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 та дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Так, в суді потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 05.11.2019 він заїхав на своєму транспортному засобі на паркову біля супермаркету «АТБ». Обираючи місце для паркування автомобіля, йому у вікно постукав обвинувачений ОСОБА_6 , який перебував на самокаті, та заявив, що він (потерпілий) нібито здійснює паркування в забороненому місці.
Маючи намір переставити авто, він здав назад та наїхав на залишений обвинуваченим самокат. Вийшовши з авто, він відштовхнув ОСОБА_6 , після чого отримав від останнього удар в обличчя.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_8 , суд враховує, що його показання про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, щодо характеру цих ушкоджень та механізму заподіяння, об`єктивно підтверджені висновком судово-медичної експертизи №1001 від 07.11.2019 року, на яку суд першої інстанції послався в обгрунтування вироку. Зокрема, за висновком зазначеної експертизи, у ОСОБА_8 заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді трьох саден спинці носа, нижньої повіки лівого ока, верхньої губи. Дані тілесні ушкодження утворилися від однієї ковзаної дії тупого твердого предмету, який міг бути в руці нападника, з давністю утворення біля 3-4-х діб до часу огляду.

Ці висновки повністю підтверджують показання потерпілого щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 за обставин, про які повідомив потерпілий в суді. Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_8 повністю узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.11.2019 за участю потерпілого ОСОБА_8 . Під час проведення слідчого експерименту потерпілий вказав, яким чином йому заподіяні тілесні ушкодження, зазначивши, що ОСОБА_6 наніс йому удар в обличчя (а.п.53-59).

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується також даними протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 27.11.2019, згідно якого потерпілий на фотознімку впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження в область обличчя.

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.12.2019, слідчий у приміщенні «АТБ-Маркет» з відеореєстратору вилучив фрагмент відеозапису від 05.11.2019 за проміжок часу 18:32:48 по 18:34:34 з парковки даного супермаркету.

Наведені апелянтом доводи про те, що ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 з метою самозахисту, не знайшли свого підтвердження, та спростовані як поясненнями потерпілого, так і даними зазначеного відеозапису, якими повністю підтверджені пояснення потерпілого щодо обставин кримінального провадження.

Дослідивши відео-файл, встановлено, що 05.11.2019 о 18:32 год. ОСОБА_6 намагався зупинити автомобіль «Honda Accord», за кермом якого був ОСОБА_8 , та який заїжджав на парковку біля супермаркету «АТБ-Маркет».

Потерпілий вийшов з автомобіля, та між ним та ОСОБА_6 відбулася розмова. Після чого ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля та почав здавати назад. При цьому, ОСОБА_6 перегороджував виїзд автомобіля своїм самокатом. Потерпілий зупинився, вийшов та відштовхнув ОСОБА_6 від свого автомобіля. У відповідь на що, обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_8 удар в обличчя.

Дослідивши зазначені докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку. Оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність. Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного судового рішення, про що просить захисник, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги з наведених апелянтом підстав колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, вирок підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно висунутого обвинувачення, що визнано судом доведеним, інкримінований кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_6 вчинив 05.11.2019.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не ухилявся від суду, нових кримінальних правопорушень не вчинив. За такого, визначений у п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності за вчинений кримінальний проступок ОСОБА_6 не зупинявся та не переривався, й сплинув 05.11.2021.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не звертався. Тому, ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, слід звільнити від відбування покарання, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн, звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9