ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000442 від 12 жовтня 2021 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Кривий Ріг, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.01.2020 Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу за ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- 04.03.2020 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнився 26.05.2021 з Синельниківської виправної колонії Дніпропетровської області №94 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 11 жовтня 2021 року у період часу з 14 години 13 хвилин по 14 годину 20 хвилин, знаходячись поблизу будинку 1/3 по вул. Академіка Образцова у м. Дніпро, побачив раніше незнайомого малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого при собі був мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А30 s» та у цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел направлений на шахрайство, тобто на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме мобільним телефоном, що перебуває у користуванні останнього.
Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) і звернення його на власну користь, вчиняючи злочин повторно, представився малолітньому ОСОБА_5 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «Посвідчення», яку видав за службове посвідчення працівника правоохоронною органу, тим самим ввівши в оману стосовно своїх дійсних намірів та під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А30 s вартістю 3533 гривні 33 копійки, який знаходився у користуванні малолітнього ОСОБА_6 та належав його батькові ОСОБА_7 .
Так, неповнолітній ОСОБА_5 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його, як співробітника поліції, в той же день, у той же час, знаходячись за вищевказаною адресою, добровільно передав ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy АЗО s». На підтвердження своїх слів і переконання в своїй порядності малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_4 почав демонструвати перевірку мобільного телефону, знаходячись у безпосередній близькості до останнього, та заздалегідь не маючи умислу повертати майно.
Далі, доводячи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), до кінця, вчинюючи злочин повторно, ОСОБА_4 повідомив малолітньому ОСОБА_5 , що перевірку мобільного телефону потрібно здійснити у відділенні поліції, запевнивши останнього, що після перевірки одразу поверне мобільний телефон, та утримуючи при собі майно, з місця вчинення злочину зник. В подальшому ОСОБА_4 , розпорядився майном, яким він заволодів шляхом обману, на власний розсуд, тим самим, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду на суму 3533 гривні 33 копійки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним злочину, вказавши на час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зазначив, що 11 жовтня 2021 року він знаходився в районі вул.Академіка Образцова у м.Дніпрі, де побачив потерпілого. Підійшовши до потерпілого, представився співробітником поліції та попрохав мобільний телефон для проведення перевірки. Після того як потерпілий надав телефон обвинуваченому, він разом із теелфоном пішов.У скоєному щиро кається.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали щодо витрат у кримінальному провадженні та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.190 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у кримінальному провадженню не обирався.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №4156 від 22.10.2021, у розмірі 150 гривень 00 копійок.
Питання про долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349,370,373,374,376,394 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави кошти, витрачені на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 150 гривень.
Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1