ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2226/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

адвоката ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах Акціонерного товариства "Альфа-Банк" у кримінальному провадженні, внесеному 03.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001788 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах Акціонерного товариства "Альфа-Банк" у кримінальному провадженні, внесеному 03.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001788 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна.

У своєму клопотанні представник АТ "Альфа-Банк" просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 21.03.2018 по справі № 753/4087/18 за матеріалами кримінального провадження № 0001788 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги зазначено, що на момент звернення з клопотанням про скасування арешту підозра чи обвинувачення щодо юридичної особи АТ "Альфа-Банк" чи його працівників про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018 не пред`являлася, а тому є підстави для скасування арешту, оскільки він був накладений слідчим суддею без необхідних на це повноважень.

У судове засідання з`явилася представник заявника, підтримала клопотання із зазначених у ньому мотивів, просила його задовольнити. Також пояснила, що на даний момент також минула потреба у застосуванні такого запобіжного заходу як арешт майна, оскільки між потерпілим у кримінальному провадженні № 0001788 ОСОБА_6 та АТ "Альфа-Банк" існує цивільний спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , який в даний час перебуває на розгляді Дарницького районного суду м. Києва.

Прокурор у судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 постановою слідчого визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018, у зв`язку з чим слідчим суддею на неї було накладено арешт.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З аналізу зазначених норм слідує, що клопотання про скасування арешту майна може бути подане виключно тим заявником, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна та за умови доведення ним факту того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що представники АТ "Альфа-Банк" не приймали участь у судовому засіданні 21.03.2018, в якому розглядалося питання про арешт квартирою АДРЕСА_1 , а отже Товариство є належним заявником клопотання про скасування арешту майна.

Також у судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0001788 від 03.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що невстановлена особа 07.02.2018, шляхом обману заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинила матеріального збитку ОСОБА_6 на загальну суму 1 907 173,68 грн.

Відповідно до зібраних у зазначеному кримінальному провадженні матеріалів встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017, власником квартири АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки, у даний час є ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором ОСОБА_7 (Філія Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву).

Згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для винесення державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ «Укрсоцбанк» є Договір іпотеки від 18.10.2006, укладений між вказаним банком та ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 27.02.2018 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2018 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення слідчого судді мотивоване тим, що існує реальна загроза в подальшому незаконному розпорядженні, реєстрації, перереєстрації квартири іншими особами, що в подальшому унеможливлює законному власнику володіти, розпоряджатися даним майном та користуватися ним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0001788 від 03.03.2018 ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2018 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , є останньою процесуальною дією у ньому.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст.29 Загальної декларації прав людини, «кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві». Мета, підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод. Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану. Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Тобто, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Як встановлено судом з моменту накладення арешту на майно у березні 2018 року пройшло вже майже три с половиною роки, але, у кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018, слідчими не було проведено жодної слідчої (розшукової) дій, що беззаперечно свідчить про недоцільність перебування такого майна під арештом та, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Крім того, слідчим суддею шляхом огляду портала "Судова влада" та Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет встановлено, що 07.05.2018 суддею Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Державного реєстратора ОСОБА_7 - Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м. Київ, 3 особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Чергове судове засідання у справі призначено на 22.10.2021. Зі змісту позовних вимог вбачається, що їх предметом є оскарження потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_6 державної реєстрації права власності АТ "Альфа-Банк" на квартиру № 81 по вул. Волго-Донська, 58 у м. Києві, що є також предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018. З того факту, що потерпілий оскаржує дії державного реєстратора та АТ "Альфа-Банк" саме у цивільному процесі, слідчий суддя робить висновок про втрату ним зацікавленості до порушеного за його заявою кримінального провадження у зв`язку з ймовірною відсутністю події злочину. Що, в свою чергу, певною мірою пояснює повну відсутність процесуальної активності в кримінальному провадженні № 0001788 від 03.03.2018 з березня 2018 року.

З урахуванням зазначених обставин слідчий суддя вважає доведеним те, що в цьому кримінальному провадження відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, та можливим задоволення клопотання представника АТ "Альфа-Банк" про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 21.03.2018 по справі № 753/4087/18 за матеріалами кримінального провадження №0001788 на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 7, 110, 303, 306, 307, 369-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах Акціонерного товариства "Альфа-Банк" у кримінальному провадженні, внесеному 03.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001788 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 21.03.2018 по справі № 753/4087/18 за матеріалами кримінального провадження №0001788 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 27.07.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1