ПОСТАНОВА

18 жовтня 2021 року
м. Київ
провадження № 51- 360зно17

Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 розглянула заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами і

встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Запорізького обласного суду від 5 лютого 1999 року, з урахуванням ухвал Верховного Суду України від 13 травня 1999 року та Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року, ОСОБА_2 було засуджено за пунктами «а», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, частинами 3, 4 ст. 81, частинами 2, 3 ст. 140, ч. 1 ст. 81, ст. 208 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_2 20 вересня 2021 року звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Касаційний кримінальний суд) із заявою про перегляд згаданої ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від

13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами та додані до цього звернення матеріали повернуто до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
У своїй заяві ОСОБА_2 порушує питання про перегляд його кримінальної справи в порядку ст. ст. 459-463 КПК України.
Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_2 та додані до неї матеріали на відповідність вимогам ст. 462 КПК України, вважаю, що його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 1, 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: найменування суду, до якого подається заява про перегляд; обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_2 вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, у своїй заяві засуджений ОСОБА_2 вказав як суд касаційної інстанції Верховний Суд України, однак, відповідно до положень п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Однак в заяві не міститься обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких, зазначено у ст. 459 КПК України, які не були відомі та не могли бути відомі суду та заявнику під час розгляду касаційним судом 13 травня 1999 року кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 .
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ч.1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. Однак, засуджений не обґрунтовує, чому строк, протягом якого може бути подана заява про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, необхідно рахувати з 28.08.2021 року, а саме: які поважні причини обумовили пропущення визначеного законом строку.
Таким чином, оскільки заява засудженого ОСОБА_2 не оформлена згідно з приписами ст. 462 КПК України, її слід залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків.
Також суд вважає за необхідне, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від

02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК України,

постановила:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк заяву буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1