Справа № 275/901/19
В И Р О К
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2021 року смт. Брусилів
Брусилiвський районний суд Житомирської областi в складі:
головуючого суддi ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистриївка Ружинського району Житомирської області, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого в ТОВ «Долинівське» на посаді агронома, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.12.2018 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
25.06.2019 близько 23 год. 00 хв., перебуваючи на проїжджій частині дороги по АДРЕСА_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, 25.06.2019 близько 23 год. 00 хв., перебуваючи на проїжджій частині дороги по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 умисно наніс 1 удар кулаком правої руки в ліву сторону обличчя ОСОБА_6 , від якого ОСОБА_6 впав на землю.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та забою м`яких тканин в нижньо-щелепній ділянці зліва, крововиливу під слизову оболонку та садна в ділянці нижньої щелепи, перелому кореня 33 зубу нижньої щелепи та підшкірної гематоми і садна в ділянці тім`яного бугра справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, що вказані у вироку, не визнав, цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, не визнав, пояснивши наступне. Так, 25.06.2019 року близько 23.00 години вечора він, керуючи автомобілем Шевроле Нива, рухався по вул. Полякова в смт. Брусилів в напрямку свого дому. Попереду нього на невеликій швидкості рухався автомобіль Фольксваген, який він обігнав. В подальшому він побачив, що автомобіль Фольксваген почав їхати за ним, злякався та звернув на вулицю Народицьку й зупинився біля будинку 12, в якому мешкає його друг ОСОБА_8 . Через півхвилини попереду його автомобіля зупинився автомобіль Фольксваген, з якого вийшов раніше йому знайомий ОСОБА_6 та почав на нього кричати, що він його підрізав. Він вийшов з автомобіля, ОСОБА_6 продовжував кричати та підійшов до нього впритул. Тоді він сказав, щоб ОСОБА_6 до нього ближче не підходив, бо він його вдарить. Однак ОСОБА_6 це не зупинило та він схопив його за горло та почав душити. Тоді ОСОБА_4 наніс кулаком правої руки один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_6 , від чого той впав та втратив свідомість. Після цього ОСОБА_4 злякався, сів у машину та поїхав. Стверджував, що ОСОБА_6 був у стані алкогольного сп`яніння, першим розпочав конфлікт, не заперечував, що на місті події були свідки ОСОБА_9 дружина потерпілого та продавчиня з магазину ОСОБА_10 . Також вказав, що в кінці серпня 2019 року він зустрів у смт. Брусилів ОСОБА_11 , який йому повідомив, що бачив його конфлікт з ОСОБА_6 , що стався 25.06.2019, оскільки в той час у дворі свого будинку ремонтував автомобіль разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також бачили, що сталось. Стверджував, що, наносячи удар ОСОБА_6 , діяв в межах необхідної оборони, захищав своє здоров`я від протиправних дій потерпілого. Тому вважає, що в його діях відсутній склад злочину, що є підставою для закриття кримінального провадження щодо нього. З цих підстав вважає, що не спричинив своїми діями ані матеріальної, ані моральної шкоди потерпілому, оскільки саме він захищався він протиправних дій потерпілого. Також пояснив, що не звертався до поліції з приводу протиправних дій ОСОБА_6 щодо нього, а також не звертався за медичною допомогою після того, як його душив потерпілий.
Разом з тим, провина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, при обставинах, вказаних у вироку, повністю знайшла своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.
Допитана судом свідок ОСОБА_9 вказала, що 25.06.2019 року близько 23.00 вона, перебуваючи в якості пасажира автомобіля Фольксваген, разом з чоловіком ОСОБА_6 , який був за кермом автомобіля, та ОСОБА_14 , яка працювала в їх магазині, рухались по вул. Полякова у смт. Брусилів. Після того, як їх автомобіль повернув на вул. Народицька, щоб завезти ключи від магазину іншій продавчині, яка мешкає на тій вулиці, до них дуже наблизився інший автомобіль, який почав освітлювати їх фарами, підрізати. Її чоловік зупинив автомобіль, щоб інший автомобіль зміг їх обігнати, однак той автомобіль зупинився позаду них на зустрічній смузі, з нього вийшов раніше знайомий їй ОСОБА_4 , який почав висловлюватись в бік її чоловіка нецензурною лайкою. Її чоловік вийшов з автомобіля та почав питати ОСОБА_4 , що сталось. Вона також вийшла з автомобіля. В цей час ОСОБА_4 вдарив кулаком правої руки її чоловіка в обличчя, від чого він впав, вдарився головою о землю та втратив свідомість. Вона почала кричати, але ніхто з будинків навкруги не вийшов. При цьому ОСОБА_4 сів за кермо свого автомобіля, намагався наїхати на її чоловіка, однак вона обперлась руками на капот його автомобіля, тоді він здав назад та поїхав з місця пригоди. Вказала, що ОСОБА_4 дуже агресивно поводився та, на її думку, був п`яний. Стверджувала, що її чоловік після цього довго лікувався, приймав капельниці, пив таблетки, має часті головні болі.
Допитана судом свідок ОСОБА_14 зазначила, що перебувала в автомобілі під керуванням ОСОБА_6 , коли стався конфлікт між ним та ОСОБА_4 . Вказала, що в той час працювала в магазині ОСОБА_6 продавчинею, після закінчення роботи вони їхали віддати ключи іншій продавчині, тому звернули на вулицю Народицьку в смт. Брусилів. Як вона зрозуміла, стався якийсь дорожній конфлікт між водіями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , через що ОСОБА_6 зупинив свій автомобіль на вул. Народицькій та вийшов. Інший автомобіль, як вона в подальшому дізналась, під керуванням ОСОБА_4 , зупинився за ними на зустрічній смузі для руху, з нього вийшов ОСОБА_4 . Вказала, що самого конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вона не чула, оскільки знаходилась всередині автомобіля. Однак бачила, як ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 рукою, та той впав. Вважає, що якщо б ОСОБА_6 не зупинився б, конфлікту було б можливо уникнути. Також вказала, що на даний час не працює у ОСОБА_6 та неприязних стосунків з ним та з ОСОБА_4 не має. Також зазначила, що в ході досудового розслідування з нею проводився слідчий експеримент, в ході якого вона розповіла, що бачила, більш детально, оскільки краще пам`ятала події.
Крім цього провина ОСОБА_4 у скоєному ним кримінальному правопорушенні також підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий розповів та показав, яким чином ОСОБА_4 наніс йому удар по обличчю (а.с. 87 93 т. 2); протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2019 року за участю свідка ОСОБА_9 та фототаблицею до нього, в ході якого свідок розповіла та показала, яким чином ОСОБА_4 , який знаходився на відстані в 1,5 метри від потерпілого, наніс удар потерпілому ОСОБА_6 (а.с. 167-173 т. 1); протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2019 року за участю свідка ОСОБА_14 та фототаблицею до нього, в ході якого свідок розповіла та показала, яким чином ОСОБА_4 , який знаходився на відстані в 1,5 метри від потерпілого, наніс удар потерпілому ОСОБА_6 (а.с. 94-99 т. 2); висновком судово-медичного експерта № 2212 від 16.07.2019р., згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця та забою м`яких тканин в нижньо-щелепній ділянці зліва, крововиливу під слизову та садна в ділянці нижньої щелепи, перелому кореня 33 зубу нижньої щелепи та підшкірної гематоми і садна в ділянці тім`яного бугра справа. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, утворилися від дії тупих твердих та тупих твердих з обмеженої контактуючою поверхнею предметів, могли виникнути 25.06.2019р. за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичного обстеження. Підшкірна гематома та садна в ділянці тім`яного бугра справа могли виникнути в результаті падіння з положення стоячи з послідуючим ударом об тверде дорожнє покриття. Виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 в ділянці нижньої щелепи зліва в результаті падіння з положення стоячи на тверде дорожнє покриття маловірогідне.
Також судом за клопотанням сторони захисту були допитані в якості свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не були допитані в ході досудового розслідування, оскільки як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 , йому стало відомо про те, що вони бачили конфлікт між ним та ОСОБА_6 лише у серпні 2019 року, коли обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні вже було направлено до суду.
Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що 25.06.2019р. ввечері знаходився на подвір`ї свого будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , та разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_17 ремонтував автомобіль. Вони почули, як зупинився автомобіль, підійшли до забору та побачили, що напроти хвіртки стоїть сірий автомобіль Шевроле, а через пів хвилини під`їхав інший автомобіль - синій Фольксваген, з якого вийшов ОСОБА_6 та почав кричати на ОСОБА_4 , який сидів за кермом автомобіля Шевроле, що той його «підрізав». ОСОБА_4 також вийшов з автомобіля, тоді ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 за одяг, а ОСОБА_4 відштовхнув ОСОБА_6 . Тоді ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 обома руками за шию, а ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 рукою в обличчя, від чого ОСОБА_6 впав. Після чого ОСОБА_4 сів в автомобіль Шевроле та поїхав. Стверджував, що конфлікт почав ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, свідком конфлікту також була дружина ОСОБА_19 . Вказав, що коли ОСОБА_4 поїхав, вони пішли ремонтувати автомобіль та на вулицю не виходили. Зазначив, що з ОСОБА_4 , якого він знав, але не підтримував дружніх стосунків, до серпня 2019 року не спілкувався, а коли зустрів, то розповів, що бачив та погодився бути свідком в суді.
Аналогічні за змістом покази надав суду і свідок ОСОБА_18 , який пояснив, що 25.06.2019 року близько 23.00 перебував на подвір`ї будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , та разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ремонтували автомобіль. Вони почули, як зупинився автомобіль, спочатку до забору підійшов ОСОБА_16 , а потім він з ОСОБА_17 . Там він побачив, що напроти хвіртки стоїть сірий автомобіль Шевроле, а через хвилину під`їхав інший автомобіль - синій Фольксваген, з якого вийшов ОСОБА_6 та почав кричати, що автомобіль Шевроле його «підрізав». Тоді з автомобіля Шевроле вийшов ОСОБА_4 , якого він знає ще зі школи, та спитав, що ОСОБА_6 від нього хоче. Тоді ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 за одяг, а ОСОБА_4 відштовхнув ОСОБА_6 . Тоді ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 обома руками за шию, а ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 рукою в обличчя, від чого ОСОБА_6 впав. Після чого ОСОБА_4 сів в автомобіль Шевроле та поїхав. Також поруч з ОСОБА_6 була його дружина ОСОБА_20 . Вказав, що вони з подвір`я не виходили та після того, як поїхав ОСОБА_4 , пішли ремонтувати автомобіль. Зазначив, що зв`язатись з ОСОБА_4 та повідомити йому про те, що він бачив, він не намагався. При цьому у листопаді 2019 року з ним зустрівся ОСОБА_16 та сказав, що треба дати покази, на що він погодився.
Свідок ОСОБА_17 також суду пояснив, що 25.06.2019 року близько 23.00 він перебував на подвір`ї будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , та разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_12 ремонтував автомобіль. Вони почули, як зупинився автомобіль, спочатку до забору підійшов ОСОБА_16 , а потім ОСОБА_18 , потім він. Він побачив, що напроти хвіртки стоїть сірий автомобіль Шевроле, а через хвилину під`їхав інший автомобіль - синій Фольксваген, з якого вийшов ОСОБА_6 та почав кричати, що автомобіль Шевроле його «підрізав». Тоді з автомобіля Шевроле вийшов ОСОБА_4 , якого він знає шість років та інколи спілкувався, якого ОСОБА_6 схопив за одяг, а ОСОБА_4 відштовхнув ОСОБА_6 . Тоді ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 обома руками за шию, а ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 рукою в обличчя, від чого ОСОБА_6 впав. Після чого ОСОБА_4 сів в автомобіль Шевроле та поїхав. Вказав, що ОСОБА_4 більший на зріст від ОСОБА_6 , більш фізично розвинутий, ніж потерпілий. Зазначив, що поряд з ОСОБА_6 була його дружина ОСОБА_20 . Також з автомобіля Фольксваген вийшла ще одна жінка. Вказав, що вони з подвір`я не виходили та після того, як поїхав ОСОБА_4 , пішли ремонтувати автомобіль. Зазначив, що у листопаді 2019 року з ним зустрівся ОСОБА_16 та сказав, що треба дати покази в суді, на що він погодився.
Вказані свідчення свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили в ході проведеного на підставі ухвали суду від 18.01.2021р. слідчого експерименту (а.с. 110-129 т. 2)
Разом з тим, суд критично ставиться до показів вказаних свідків в частині того, що вони бачили, як ОСОБА_6 намагався душити ОСОБА_4 , оскільки жодних об`єктивних доказів цього суду надано не було. Так, сам ОСОБА_4 за медичною допомогою з приводу нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не звертався, також не звертався до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_6 щодо нього. Також ці покази протирічать показам свідка ОСОБА_14 , яка в суді пояснила, що бачила лише, як ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 . Суд вважає, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які тривалий час знали ОСОБА_4 , спілкувались з ним та мали приязні стосунки, даючи такі покази суду, намагались допомогти останньому уникнути відповідальності за вчинене. Такі висновки суду також ґрунтуються ще й на тій обставині, що ОСОБА_4 після 23.00 години 25.06.2019 року п`ять раз розмовляв по мобільному телефону з ОСОБА_12 , що випливає з інформації, наданої оператором Лайфселл про телефонні з`єднання абонентів згідно ухвали суду від 17.09.2021р., якою було задоволено відповідне клопотання представника потерпілого. При цьому про те, що ОСОБА_18 того вечора спілкувався з ОСОБА_4 , ані свідок, ані сам обвинувачений суду не повідомили. Суду видається сумнівним той факт, що свідок не повідомив би ОСОБА_4 про те, що бачив його конфлікт з ОСОБА_6 , що стався за півгодини до телефонної розмови.
Сумніватись же в показах свідка ОСОБА_14 в суду немає підстав, оскільки даючи покази в суді, свідок вже не перебувала в робочих стосунках з потерпілим, а також не мала неприязних стосунків з ОСОБА_4 , щоб обмовляти останнього. Також в суду відсутні підстави сумніватись в правдивості показів свідка ОСОБА_9 , оскільки покази останньої узгоджуються з показами свідка ОСОБА_14 .
Також суд вважає безпідставними твердження захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 щодо неналежності та недопустимості як доказів слідчих експериментів, проведених з потерпілим ОСОБА_6 а також свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_14 .
Так, вказані докази у відповідності зі ст. 85 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а саме факту нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому; у відповідності зі ст. 86 КПК України вказані докази отримані в порядку, встановленому цим Кодексом. Так, у відповідності з вимогами ст. 240 КПК України слідчі експерименти з потерпілим та зі свідками проводились слідчим для перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин вказаного кримінального правопорушення, а саме механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, шляхом відтворення дій обвинуваченого та потерпілого в момент події. Факт проведення слідчого експерименту не на місці вчинення кримінального правопорушення, а у наближеному до реальної обстановки місці не порушує вимоги ст. 240 КПК України. Участь при проведенні слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_14 потерпілого ОСОБА_6 , на що вказує захисник, не заборонена як ст. 240 КПК України, частина 3 якої вказує, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, так і ст. 223 КПК України, частина 6 якої передбачає, що слідча дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.
Таким чином, проаналізувавши досліджені докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.
При цьому суд критично ставиться до тверджень обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу того, що він, наносячи удар потерпілому ОСОБА_6 , діяв в межах необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого, оскільки достатніх об`єктивних доказів протиправних дій з боку потерпілого суду надано не було, також суд враховує, що обвинувачений фізично більш розвинутий, вищій, ніж потерпілий, а також значно молодший, займся, як він сам повідомив суду, карате, тобто у будь-якому випадку оцінити дії слабшого фізично за нього та значно старшого потерпілого як такі, що загрожують його здоров`ю, в обвинуваченого, на думку суду, підстав не було. Суд вважає такі покази обвинуваченого висловленими виключено з метою уникнути відповідальності за вчинене та підстав для закриття даного кримінального провадження згідно ч. 1 ст. 36 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України не вбачає.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до кримінального проступку, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно (а.с. 108 т. 2), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 107 т. 2), раніше судимий (а.с. 131-132 т. 2).
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.
При цьому, з урахуванням тяжкості та наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи дані про його особу, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі.
Судом встановлено, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.12.2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Враховуючи те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив в період іспитового строку, суд вважає за необхідне при призначенні остаточної міри покарання застосувати вимоги ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком з врахуванням вимог ст. 72 КК України.
При цьому суд вважає, що саме таке покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_4 , буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд не враховує досудову доповідь, складену Брусилівським районним сектором з питань пробації центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції, згідно якої виправлення ОСОБА_4 можливо без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, оскільки такі висновки органу пробації не враховують вчинення ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення саме в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 1625, 56 грн. та 50 000 грн. відповідно, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, понесені потерпілим витрати на придбання призначених йому ліків та проведення досліджень на суму 1 551, 56 гривень підтверджені відповідними чеками та медичними висновками (а.с. 59, 62-63 т. 1), а тому підлягають відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_4 на підставі ст. 1166 ЦК України. Втім, витрати на суму 45 гривень, як зазначено у чеку, пов`язані з добровільними внесками, витрати на суму 29 гривень - з придбанням води, тобто не пов`язані з заподіянням шкоди обвинуваченим, а тому стягненню не підлягають. З приводу вимог потерпілого щодо відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, суд, враховуючи положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ту обставину, що внаслідок отримання тілесного ушкодження потерпілий зазнав негативних змін у своєму житті та переніс душевні страждання, вважає, що він має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, однак зважаючи на принципи розумності та справедливості, у меншому розмірі, а саме в сумі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 100, 369-371, 373, 374 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.12.2018 року та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки три місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди 1 551, 56 гривень, моральної шкоди 20 000 гривень, а всього 21 551 (двадцять одну тисячу п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 56 копійок.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 , протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя ОСОБА_1