ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/752/21 Справа № 697/1605/21 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора в режимі відеоконференції з Канівським міськрайонним судом ОСОБА_6 ,

захисника в режимі відеоконференції

з Звенигородським районним судом ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 22.01.2022 включно , -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000161 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів.

23.11.2021 ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22.01.2022 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в частині продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, як незаконну.
В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що сама лише тяжкість інкримінованого його підзахисному кримінального правопорушення не може слугувати самостійною підставою для продовження йому строку тримання під вартою, прокурором до клопотання не додано жодних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в ньому, в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення. Посилається на ряд доказів, які на його думку є недопустимими, і вважає, що оскаржувана ухвала постановлена неправомочним складом суду.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23.11.2021 лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України, один з яких є особливо тяжким та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена обґрунтована наявність ризику, визначеного п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_8 , в тому числі і ті, які позитивно його характеризують, а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_8 одружений, тимчасово проживав у гуртожитку у с. Бобриця Черкаського району з метою працевлаштування, не можуть слугувати підставою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який. Доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину в матеріали справи не містять.

Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена на його думку неправомочним складом суду (судом присяжних, а не головуючим) , що є підставою для її скасування, однак колегія суддів вважає, що дані доводи є необґрунтованими, оскільки у вступній частині оскаржуваної ухвали зазначено про те, що клопотання прокурора розглянуто головуючим суддею суду присяжних Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 .. При цьому в мотивувальній частині міститься посилання на ч.3 ст. 331 КПК України, згідно якої під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. В резолютивній частині ухвали місцевого суду також наявний лише підпис головуючого судді.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 22.01.2022 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді