Провадження №1-кп/523/57/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

31.01.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0002923 від 29.06.2014 щодо:
ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, маючого низку захворювань, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
23.01.2014р. Малиновським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.191 КК України до 2р. позбавлення волі, з додаткової мірою покарання на строк 1р., та зі застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття основного покарання з випробуванням на строк 1р.,
06.10.2014р. ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси звільнений від призначених основного та додаткового покарань за вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 23.01.2014р. на підставі ЗУ «Про Амністію» від 2014р.,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2014р., повторно, приблизно о 09год. 00хв., ОСОБА_12 знаходячись на станції технічного обслуговування, розташованої по вул. Чорноморського Козацтва,72/1 в м. Одесі, діючи навмисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, під приводом ремонту автомобіля, не маючи права на користування та розпорядження транспортним засобом, незаконно заволодів автомобілем марки «SUZUKI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальну шкоду в розмірі 5300доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 62010грн., зазначеними грошовими коштами розпорядився для власних потреб.
Далі, в червні 2014р., більш точний час не встановлений, ОСОБА_13 на вищевказаному автомобілі марки «SUZUKI» перебуваючи на розі вул. Щорса та Туристська в м. Одесі, зустрівся із ОСОБА_14 , якому передав зазначений автомобіль, ключі від нього та документи на автомобіль, за що отримав від останнього грошові кошти в розмірі 5300доларів США, що відповідно до курсу валют НБУ становить 62010грн., якими розпорядився за власним розсудом.
В судовому засіданні, ОСОБА_13 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах кримінальному правопорушенні, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що ОСОБА_13 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому

випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_13 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_13 , який є особою раніше судимою, вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, не одружений, маючий постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим матеріальних збитків, завданих в результаті його протиправних дій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_13 , який є особою раніше судимою, вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, не одруженого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим матеріальних збитків, завданих в результаті його протиправних дій, враховуючи заяву потерпілого ОСОБА_8 , згідно якої, він просить призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та із застосуванням випробування, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавленням волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України), без призначення додаткової міри покарання.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, відповідно до наданої заяви з боку потерпілого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскацій майна.

На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

Речові докази: автомобіль марки «SUZUKI» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку засудженому та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1