н/п 1-кс/953/835/22
"04" лютого 2022 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В :
На обґрунтування клопотання заявник зазначає, що необхідність в арешті цього майна відпала, оскільки кримінальне провадження розслідується вже тривалий час, при цьому ОСОБА_4 повідомлення про підозру не вручено, жодних ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.180 КПК України не має, прокурор, що первісно звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на дане майно не входив до складу групи прокурорів, стверджує, що вилучені кошти є його заробітною платою та частково отриманий дохід від продажу будинку, таким чином вилучення сімейних коштів у ОСОБА_5 та неповернення власнику є безпідставним.
В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна у його відсутність.
Прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розгляд клопотання провести за його відсутності та вирішити дане клопотання на розсуд суду.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Управлінням СБ України в Харківській області в ході проведення слідчих (розшукових) дій на підставі ухвали слідчого судді від 22.09.2021 року, в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, належні ОСОБА_4 , на які ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова 08.11.2021 накладено арешт.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мали б міститись у запереченнях органу досудового розслідування, які були надіслані слідчому судді, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює чи підтримує таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з цим, орган досудового розслідування, в особі слідчого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 , у заяві не зазначили про свою незгоду із скасуванням арешту майна.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Однак прокурор у своїй заяві проти скасування арешту майна, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів, які б надали будь-якого обґрунтування необхідності збереження цього виду забезпечення кримінального провадження. Відомостей про наявність підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення не має станом на теперішній час або в подальшому.
Крім того, звертаю увагу, що в ухвалі слідчого судді від 22.09.2021 про надання дозволу на обшук не було зазначено про будь-які грошові кошти.
Отже, органом досудового розслідування не доведено наявність правових підстав для збереження накладеного арешту на майно та не надано доказів, що вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004) У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
З урахуванням викладеного, а саме того, що з матеріалів справи, наданих слідчому судді, неможливо чітко встановити, що ОСОБА_4 має інший процесуальний статус, ніж свідок, або існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідність продовження дії накладеного арешту на вказане майно, що є підставою для його скасування.
Керуючись ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
10.03.2021, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2021 року - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -