Дата документу 07.10.2021 Справа № 315/1293/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1323/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №315/1293/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 червня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 липня 2020 року приблизно о 18 годині 25 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Соборної в м.Гуляйполі Запорізької області з боку пров.Селянського в напрямку вул.Хорсунської, зі швидкістю не менше 80 км/год, яка перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.

В цей же час, у зустрічному автомобілю «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку, рухався велосипедист ОСОБА_11 .

Під час руху поблизу буд.175 по вул.Соборній в м.Гуляйполі водій ОСОБА_10 , діючи зі злочинною недбалістю, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, під час подолання закруглення проїзної частини вліво, змінив напрямок руху вправо, після чого змінив напрямок руху вліво, допустив занос керованого ним транспортного засобу, після чого, автомобіль в некерованому стані виїхав на зустрічну для нього смугу руху, де скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , після чого автомобіль виїхав на ліве по ходу його руху узбіччя де скоїв наїзд на електроопору.

Своїми діями водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п.2.9 а), 10.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП від 26.08.2020 №9-653 порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_10 знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 15.08.2020 №212 смерть ОСОБА_11 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми тулубу, перелому правої ключиці, перелому лівої променевої кістки, які ускладнилися розвитком шоку на фоні ознак гемаспірації. Множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, як небезпечні для життя і як такі, що спричинили смерть, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, процесуальні витрати, цивільні позови та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити, зменшити призначене обвинуваченому покарання та на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Виключити з мотивувальної частини вироку те, що ОСОБА_10 здійснював рух зі швидкістю не менше 80 км/год, яка перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті, а також те, що своїми діями ОСОБА_10 допустив порушення ПДР, передбачені п.п.12.4, 12.9 б). Вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілих скасувати, зменшити суму відшкодування моральної шкоди та врахувати сплачені обвинуваченим під час судового розгляду кошти. Свої вимоги мотивувала тим, що суд не надав оцінки тій обставині, що швидкість руху обвинуваченого, яка зазначена в обвинувальному акті, не підтверджена жодними доказами, наданими стороною обвинувачення. Швидкість руху обвинуваченого була визначена тільки зі слів свідка, який не є спеціалістом в експертній галузі. А тому твердження суду про перевищення обвинуваченим швидкості є необґрунтованим та підлягає виключенню. Крім того, обвинувачений вчинив необережний злочин, добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду, має постійне місце проживання та реєстрації, перебуває у цивільному шлюбі, має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні матір та неповнолітнього сина, працював неофіційно, раніше не судимий, позитивно характеризується. А тому призначене обвинуваченому покарання є необґрунтовано суворим. При цьому суд не мотивував у вироку свій висновок щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також суд незаконно не врахував часткову сплату обвинуваченим суми моральної шкоди потерпілій ОСОБА_12 , яка складає 33000 грн. Крім того, суд не врахував, що на час скоєння ДТП автомобіль обвинуваченого було застраховано, а тому у відшкодуванні моральної шкоди також повинна приймати участь ПАТ «Страхова група «ТАС».

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі просили залишити скаргу без задоволення через необґрунтованість наведених у ній доводів, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; потерпілого та його представника, а також прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник вважала недоведеною ту обставину, що обвинувачений рухався зі швидкістю не менше 80 км/год, а відтак і про недоведеність порушення ним п.п.12.4, 12.9 б) ПДР.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими доводами захисника. При цьому колегія суддів виходить з того, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнавав себе винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі і швидкість руху автомобіля під його керуванням в момент ДТП.

Крім того, під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснювали, що автомобіль під керуванням ОСОБА_10 рухався на великій швидкості. При цьому свідок ОСОБА_13 припускав, що ОСОБА_10 рухався зі швидкістю 80 км/год. Також свідок зазначив, що під час слідчого експерименту він називав швидкість автомобіля опираючись на свій водійський стаж, який складає 35 років.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що порушення ОСОБА_10 вимог п.п.12.4, 12.9 б) ПДР не перебуває у причинному зв`язку з ДТП, а відтак на правильність судового рішення щодо доведеності вини ОСОБА_10 за ст. 286 КК не впливає за жодних обставин.

В апеляційній скарзі захисник також вимагала зменшити призначене обвинуваченому покарання та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має двох дітей, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, повне визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд також обґрунтовано зважив і на наслідки, що настали в результаті дій обвинуваченого, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення.

ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений ОСОБА_10 у світлий час доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знехтував елементарними вимогами Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі велосипедиста. Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений поліцію та швидку допомогу не викликав, не намагався надати допомогу потерпілому.

Зазначені у їх сукупності обставини безумовно свідчать про відсутність підстав для пом`якшення призначеного покарання, а також про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Відтак правових підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими у справі було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих зокрема і моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. та 200 000 грн. відповідно.

В подальшому у зв`язку з відшкодуванням обвинуваченим 32 000 грн., потерпіла ОСОБА_12 уточнила свої позовні вимоги та зменшила розмір відшкодування моральної шкоди до 468 000 грн. з урахуванням відшкодованих обвинуваченим коштів.

Відтак відшкодовані обвинуваченим в добровільному порядку грошові кошти вже були враховані і стали підставою для зменшення позовних вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди. Більш того, суд задовольнив позовні вимоги потерпілої частково та із заявлених 468 000 грн. моральної шкоди стягнув з обвинуваченого на її користь 300 000 грн. Отже підстав для повторного врахування відшкодованих обвинуваченим грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що страхова компанія, в якій застрахована цивільна відповідальність обвинуваченого, також повинна приймати участь у відшкодуванні моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Проте потерпілими особами в даному кримінальному провадженні не є фізичні особи, які зазнали ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Відтак дія даного закону на спірні правовідносини в цій частині не поширюється, а доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими.
За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині, оскільки рішення суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного законодавства, ухвалено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілих та інших обставин, що настали в результаті злочину, скоєного обвинуваченим.

Апеляційній суд задовольнив вимоги захисника про повторне дослідження протоколу огляду місця події від 15.07.2020 року та висновки експертів №9-629 та №9-653. Проте їх зміст правильності судового рішення про доведеність винуватості ОСОБА_10 за ст.. 286 КК не спростовує жодним чином.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4