Номер провадження: 11-кп/813/911/22
Номер справи місцевого суду: 521/967/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року у кримінальному провадженні №0000856 від 13.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_6 задоволено частково. Продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 (колишнє прізвище ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) днів.
Визначено розмір застави у розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму у розмірі 142 740 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що суду поза розумним сумнівом не надано відомостей про те, що обвинувачений у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який не буде переховуватись від суду та не вчинить інших правопорушень. Судом також враховано і те, що обвинувачений, будучи раніше судимим за злочин проти власності, в період іспитового строку знову вчинив майновий злочин, має постійне місце мешкання, одружений, дружина за станом здоров`я потребує постійного догляду та лікування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Доводи апеляційної скарги адвокат обґрунтовує тим, що:
- судом було проігноровано зауваження захисника про незаконність продовження строку запобіжного заходу, що сплив. Так, станом на дату розгляд клопотання прокурора визначений ухвалою слідчого судді від 15.12.2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого сплив ;
- за час проведення досудового розслідування і знаходження ОСОБА_7 під вартою не було знайдено і надано обвинуваченому та його захиснику належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого злочину саме ОСОБА_7 ;
- стороною обвинувачення не було встановлено та обґрунтовано ризиків, передбачених ст. 177 КПК України;
- посилання стороною обвинувачення та судом на наявність у обвинуваченого судимостей є незаконним;
- протягом більш ніж 3х років ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування та /або суду, не перешкоджав кримінальному провадженню;
- ОСОБА_7 має постійне місце роботи, є єдиним годувальником в родині, має на утримання тяжко хвору дружину;
На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвали нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під варто. Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Обвинувачений та його захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали, окрім того, захисником було надано апеляційному суду копії документів, характеризуючі особу обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення. Окрім того, прокурор зауважив, що інкримінований злочин було вчинено під час дії іспитового строку за вироком Приморського районного суду м. Одеси, на даний час відносно ОСОБА_7 тривають і інші кримінальні провадження.

Щодо наданих захисником обвинуваченого медичних документів прокурор звернув увагу на те, що такі надані відносно іншої особи ніж та, яку зазначено у свідоцтві про шлюб.

Так, відповідно до наданого свідоцтва про шлюб, 28.07.2015 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Надані ж захисником медичні документи видано на ім`я пацієнта ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000856 від 13.10.2021 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Посилання захисника на сплив строку тримання від вартою ОСОБА_7 17.01.2022 року є безпідставними з огляду на те, що хоча попередня ухвала слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу і була постановлена 15.12.2021 року, з її змісту вбачається, що строк її дії становить 33 дні і обчислюється з моменту закінчення строку тримання під вартою за попередньою ухвалою слідчого судді, тобто з 17.12.2021 року, а отже ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою припиняє свою дію 19.01.2022 року.
Таким чином, на день постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді від 18.01.202 року строк тримання ОСОБА_7 під вартою ще не сплив.
Доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого злочину саме ОСОБА_7 , апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження про недоведеність причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.
Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що достатність доказів злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перевіряється.
Окрім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 3 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.
Щодо посилань апелянта на недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, та, дотримавшись вимог ст. 331 КПК України, розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що ОСОБА_7 більш ніж 3х років не переховувався від органів досудового розслідування та /або суду, не перешкоджав кримінальному провадженню, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування від суду та органів досудового розслідування у майбутньому та не гарантують виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, та позитивні характеристики апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є достатньо переконливими, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.
Обставина ж щодо перебування на утриманні в обвинуваченого тяжко хворої дружини належними доказами стороною захисту підтверджена не була, сам по собі перебування особи у шлюбі, не підтверджує перебування у такої другого з подружжя на утримані. Надані у судому засідання медичні документи також не свідчать про потребування особою сторонньої допомоги у виконанні медичних рекомендацій. Також апеляційний суд погоджується із зауваженнями прокурора про те, що у наданому у судовому засідання захисником свідоцтві про шлюб та медичних документах зазначено дві різні особи.
Так, відповідно до наданого свідоцтва про шлюб, 28.07.2015 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Надані ж захисником медичні документи видано на ім`я пацієнта ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії» наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року у кримінальному провадженні №0000856 від 13.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4