Номер провадження: 11-кп/813/986/22
Номер справи місцевого суду: 495/6900/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, в рамках кримінального провадження №0000279, внесеного до ЄРДР 07.02.2019 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 04.02.2021 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000279, внесеного до ЄРДР 07.02.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 04.04.2022 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у справі наявні ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована та невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що:
- клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою містить лише шаблонні формулювання, а прокурором не надано нових документів, які б обґрунтовували клопотання та необхідність продовження запобіжного заходу;
- пред`явлене обвинувачення ґрунтується на неналежних доказах, які отримані з порушенням діючих норм КПК України;
- прокурором не надано доказів існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судом;
- обвинувачений має постійне місце проживання, на що суд уваги не звернув.
На підставі цього захисник просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2022 року, та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити.
Оскільки прокурор належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга розглядається без його участі.
Мотиви апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в рамках кримінального провадження №0000279, внесеного до ЄРДР 07.02.2019 року.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та отримання доказів у вказаному кримінальному провадженні з порушенням діючих норм КПК України, апеляційний суд зауважує, що на цьому етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про безпідставність обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.
Перевіряючи обґрунтування висновків суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінально правопорушення, а саме здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, зважаючи на його тяжкості та суспільну небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна), апеляційний суд вважає, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд виходив із встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та дійшов висновку про те, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.
В свою чергу, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлюється характеристикою обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та його схильність до противоправної поведінки.
Що стосується наданих захисником документів про наявність у ОСОБА_6 місця проживання, апеляційний суд приймає їх до уваги, проте зазначає, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені судом, та не дають достатніх підстав вважати, що зазначений соціальний фактор в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, буде мати стримуючи дію та сприятиме зменшенню існуючих ризиків.
Твердження захисника, про те, що обвинувачений бажає бути корисним для армії під час військового стану на території України, зокрема може копати окопи чи іншим чином допомагати армії не знайшли свого підтвердження від самого обвинуваченого ОСОБА_6 .
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання стосовно продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в рамках кримінального провадження №0000279, внесеного до ЄРДР 07.02.2019 року, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4