КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/767/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 є його неконкретність, відсутність відомостей про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, невірне застосування норм Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України від 10.10.2013 № 967/1218/869 та відсутність доказів на момент такого повідомлення.
Вважає дане судове рішення незаконним та необґрунтованим виходячи з наступного.
У письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_9 від 13.08.2021 прямо зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення є період з 22.06.2020 по 31.12.2020, місцем вчинення територія м. Києва (різні райони міста), спосіб вчинення зловживання службовим становищем, всупереч установленого Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 № 990, а також інші обставини відповідно до ст. 91 КПК України.
Зібрані під час досудового розслідування докази на думку сторони обвинувачення з урахуванням положень ст. 94 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.
Складене письмове повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України та було вручене з дотриманням вимог ст. 278 КПК України.
Матеріали кримінального провадження належним чином не вивчались слідчим суддею, а тому судовий розгляд проведено неповно.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з доповненнями та просив її задовольнити, думку захисника який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У межах вказаного кримінального провадження, ОСОБА_9 13.08.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.
В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, яка її подала вказує, що повідомлення про підозру від 13.08.2021 року ОСОБА_9 ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки у розпорядженні сторони обвинувачення як на момент повідомлення про підозру, так і станом на день подання даної скарги відсутні достатні докази вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому протиправних дій, а саме повідомлення про підозру ОСОБА_9 здійснене стороною обвинувачення без встановлення мінімально необхідних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Крім того, органом досудового розслідування у повідомленні про підозру не визначено мети та мотиву дій ОСОБА_9 , часу, місця та інших істотних обставин вчинення епізодів кримінально-протиправних діянь, що входять до складу продовжуваного злочину, наявні суперечності щодо виду співучасті.
Разом з тим, за версією сторони обвинувачення, однією із головних незаконних дій організованої групи, у тому числі пособників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , є стягнення плати за транспортування тимчасово затриманих ТЗ у розмірі 1270 грн., тоді як Наказ № 967/1218/869 від 10.10.2013 року визначав таку плату у розмірі 600 грн. Визначена у розмірі 1270 грн. плата за вказану послугу безпосередньо вплинула на визнання дій учасників організованої групи кримінально-протиправними та висновок про заподіяння шкоди, що спричинила тяжкі наслідки. Відповідні твердження у повідомленні про підозру є очевидно необґрунтованими, оскільки стороною обвинувачення невірно застосовані нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, а саме застосовані акти, що не підлягали застосуванню при оцінці законності формування плати за транспортування тимчасово затриманих ТЗ, відтак наведені обставини тягнуть за собою підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 .
Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на те, що з тексту повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 13.08.2021 року, вбачається, що одним із головних незаконних діянь організованої групи, у тому числі ОСОБА_9 є стягнення плати за транспортування тимчасово затриманих ТЗ у розмірі 1270 грн., тоді як Наказ № 967/1218/869 від 10.10.2013 року визначав таку плату у розмірі 600 грн. Визначена у розмірі 1270 грн. плата за вказану послугу безпосередньо вплинула на визнання дій учасників організованої групи кримінально-протиправними та висновок про заподіяння шкоди, що спричинила тяжкі наслідки.
Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання», визначено процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення.
Відповідно до ч. 3 цього Порядку, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.
Згідно з п. 2 ч. 12 цього Порядку, умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.
Крім того існує інша Постанова Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання», Порядком якої визначено процедуру тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів, зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення.
Відповідно до ч. 3 цього Порядку, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори.
Згідно з п. 2 ч. 12 цього Порядку, умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.
Встановлено, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)» від 10.10.2013 року № 967/1218/869, відповідно до підпункту 83.11 пункту 83 розділу VI Національного плану дій на 2013 рік щодо впровадження Програми економічних реформ на 2010-2014 роки Заможне суспільство, конкурентоспроможна економіка, ефективна держава, затвердженого Указом Президента України від 12 березня 2013 року № 128, та пункту 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, затверджено розміри плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках).
Тобто, вищевказаний наказ був прийнятий, саме на виконання пункту 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1102.
Відтак слідчий суддя прийшов до висновку, що відповідно до п. 1 вказаного Порядку № 1102 від 17.12.2008 року цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції, зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення. Тобто, Порядок № 1102 від 17.12.2008 року та затверджені на підставі нього у Наказі № 967/1218/869 від 10.10.2013 року розміри плат за транспортування ТЗ застосовуються виключно у випадку проведення тимчасового затримання ТЗ саме працівниками поліції та подальшого доставлення ТЗ за допомогою евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.
Отже, визначені у Наказі № 967/1218/869 від 10.10.2013 року розміри плат застосовуються виключно у випадку затримання ТЗ працівниками поліції і є обов`язковими лише для суб`єктів господарювання, що проводять діяльність з транспортування ТЗ та які уклали відповідні договори саме з національною поліцією.
Спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає тимчасове затримання інспекторами з паркування ТЗ є Порядок тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затверджений постановою КМУ від 14.11.2018 № 990, який визначає процедуру тимчасового затримання саме інспекторами з паркування транспортних засобів та доставлення таких ТЗ на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою евакуаторів, у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори. Порядок № 990 від 14.11.2018 року (на відміну від Порядку № 1102 від 17.12.2008 року) не містить як обов`язкових до застосування розмірів плат за транспортування ТЗ, так і положень про те, що такі плати встановлюють на підставі Наказу № 967/1218/869 від 10.10.2013 року.
Отже, затверджені Наказом № 967/1218/869 від 10.10.2013 року розміри плат за транспортування ТЗ не застосовуються до випадків тимчасового затримання ТЗ інспекторами з паркування, які згідно ч. 3 ст. 219 КУпАП виконують відповідні функції від імені виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад (у даному випадку інспекторів з паркування КМДА), та не є обов`язковими у договірних відносинах органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання, що проводять діяльність з транспортування.
Крім того слідчий суддя вважав обґрунтованими доводи захисника, в частині того, що за більше ніж 1 рік та 3 місяців загального строку досудового розслідування стороною обвинувачення не були здобуті докази на підтвердження обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 як директор ТОВ Експрес-Т, яке лише надавало ТОВ Евакуатор Сервіс, ТОВ Експедиція 777 і ТОВ Автосос-Сервіс в оренду евакуатори та іншого обладнання для доставки тимчасово затриманих ТЗ, вступав у будь-яку злочинну змову з вказаним в повідомленні про підозру особами, схиляв або ж сприяв вчиненню інкримінованих йому кримінально-протиправних дій;
ОСОБА_9 не мав безпосереднього вливу на службових ТОВ Евакуатор Сервіс, ТОВ Експедиція 777 і ТОВ Автосос-Сервіс, які здійснювали евакуацію тимчасово затриманих ТЗ, оскільки вказані юридичні особи були серед багатьох інших, кому в оренду надавались евакуатори та іншого обладнання;
ОСОБА_9 не мав жодного відношення до процесу укладення договорів між КМДА та ТОВ Евакуатор Сервіс, ТОВ Експедиція 777 і ТОВ Автосос-Сервіс щодо здійснення евакуації тимчасового затримання транспортних засобів на території м. Києва, не впливав і не міг впливати на формування істотних умов цих договір, зокрема до формування плати за транспортування тимчасово затриманих ТЗ у розмірі 1270 грн., заслуговують на увагу та є підтвердженням необґрунтованості повідомлення про підозру.
Крім того, повідомлення про підозру не містить відомостей коли саме і за яких обставин ОСОБА_9 приєднався до організованої групи, а стороною обвинувачення у змісті повідомлення про підозру не визначено мотив і мету.
Всупереч вимогам п. 6 ст. 277 КПК України, в повідомленні про підозру від 13.08.2021 року не зазначено стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, часу, місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , а також інших суттєвих обставин, відомих на момент вручення вказаного повідомлення, зокрема відсутні докази, які обґрунтовані на підставі зібраних органом досудового розслідування, тобто відсутні посилання слідчого на такі докази, що ОСОБА_9 зловживав владою або службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи з використанням влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що є складовою інкримінованого злочину.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, однак зміст такого повідомлення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тобто не відповідає п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України.
Зміст повідомлення не може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.
Тобто в змісті повідомлення про підозру ОСОБА_9 відсутні фактичні обставини події, як вимагають положення ст. 277 ч. 1 п. 6 КПК України, які б виключали сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить об`єктивну сторону складу конкретного кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, слідчий суддя не дотримався в повній мірі зазначених вимог закону та ухвалив рішення з порушенням КПК України.
На переконання колегії суддів, у даному випадку слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, які обмежуються здійсненням судового контролю у визначених КПК України випадках та надав оцінку обставинам, які досліджуються судом в ході судового провадження.
Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК).
Згідно із ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.
Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.
Недотримання встановлених законом приписів повідомлення про підозру особи породжує негативні правові наслідки з точки зору дотримання принципів верховенства права та законності у кримінальному провадженні, які мають безпосередній результат, що повинен розглядатися як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, недійсність процесуальної дії та не набуття особою процесуального статусу підозрюваного.
Відповідно до ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного із передбачених КПК України запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального закону колегія суддів вважає, що тільки порушення вимог наведених КПК України, а саме порушення випадків, змісту та порядку повідомлення особі про підозру може бути предметом для оскарження повідомлення про підозру.
Слідчий суддя перевіряє обґрунтованість підозри, а саме стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа, в тому числі зазначення часу і місця його вчинення, а також інші суттєві обставини, відомі на момент повідомлення про підозру, але не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.
Як вбачається зі змісту повідомлення про підозру до нього було внесено усі передбачені процесуальним законом реквізити, його підписано уповноваженими особами та вручено у встановленому КПК України порядку.
Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Вказані вимоги слідчим суддею при розгляді скарги не дотримано.
Замість перевірки дотримання вимог ст.ст. 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, слідчий суддя вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, повноти проведеного досудового розслідування та зокрема, наявності у діях підозрюваного об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя послався на те, що відсутні докази, що ОСОБА_9 зловживав владою або службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи з використанням влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що є складовою інкримінованого злочину, безпосереднього дослідження матеріалів кримінального провадження, тобто такий висновок слідчого судді був передчасним, оскільки зроблений без аналізу матеріалів кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.08.2021 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4