Справа № 161/1764/18
Провадження № 1-кп/161/258/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 10 березня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004750 від 11.10.2017,
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Пиків Калинівського району Вінницької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий:
- 03.02.2009 вироком Вугледарського міського суду Донецької області за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 04.01.2016 на підставі ухвали Орехівського районного суду Запорізької області від 24.12.2015 умовно-достроково на невідбутий термін 7 місяців 21 день;
- 11.07.2017 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;
- 29.09.2017 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяці 25 днів позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;
- 07.05.2020 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за п.13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі;
- 10.07.2020 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.125, ст.ст. 71, 72, ч.4 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.11.2020 вирок змінено, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, що відповідно до ст.72 КК України становить 18 днів позбавлення волі, частково приєднано невідбуту частину покарання (яка становить 3 роки 4 місяці 25 днів) за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2017, та остаточно призначено покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком від 10.07.2020, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Зараховано в строк покарання, остаточно призначене за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020.

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3 , освіта неповна середня, неодружений, не працює, судимий:
-вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2020 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання із встановленням іспитового строку 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою групою осіб (тобто між собою) та особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, 07 жовтня 2017 року близько 16.00год., перебуваючи на території ТзОВ «Міліуса», що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Овочева, 1, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, повторно, таємно викрали майно, належне ТзОВ «Міліуса». Так, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючи з єдиним злочинним умислом між собою та особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, перебували в вказаному місці, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 із використанням ручної пилки та сокири вирізав силові кабелі, а саме: «КГ 1х25», довжиною 49,65м, кабель «1х35» довжиною 13,3 м, кабель «1х25», довжиною 10,7 м, кабель «3х10+1х6», довжиною 9,7 м, кабель «3х25+1х16», довжиною 71 м, кабель «3х25+1х10», довжиною 27,4 м, що знаходились на території ТзОВ «Міліуса». В цей час, ОСОБА_3 та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, скручували вирізані ОСОБА_4 силові кабелі та перекидали через паркан.
Після цього, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, направилися на пустир, який знаходився за територією ТзОВ «Міліуса», де випалили викрадені кабелі з метою відокремлення пластикової оболонки від металевих частин.
Цього ж дня, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особа, кримінальне провадження відносної якої закрито, перенесли брухт кабелю в пункт прийому металобрухту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де його реалізували, за що отримали грошові кошти у сумі 3000 грн., які розділили між собою.
Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, діючи за попередньою змовою, таємно викрали силові кабелі «КГ 1х25», довжиною 49,65м, кабель «1х35» довжиною 13,3 м, кабель «1х25», довжиною 10,7 м, кабель «3х10+1х6», довжиною 9,7 м, кабель «3х25+1х16», довжиною 71 м, кабель «3х25+1х10», довжиною 27,4м, чим спричинили ТзОВ «Міліуса» майнову шкоду на загальну суму 35871 грн. 60 коп.
Обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за попередньою змовою із ОСОБА_4 та особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, викрали силові кабелі, що знаходились на території ТзОВ «Міліуса», не оспорюючи розмір та вартість, які вказані в обвинувальному акті. Повідомив, що у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, також визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Окрім цього, показав, що спільно із ОСОБА_3 та особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, викрали силові кабелі, що знаходились на території ТзОВ «Міліуса», не оспорюючи розмір та вартість, які вказані в обвинувальному акті. Повідомив, що у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.
Так, представник потерпілого ОСОБА_6 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт викрадення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 силових кабелів на території ТзОВ «Міліуса», за обставин, викладених в обвинувальному акті. Щодо призначення покарання покладався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив про те, що 07.10.2017 до нього прийшов ОСОБА_10 із обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та запропонували продати йому кабель за 3000 гривень, оскільки він займався скупкою металобрухту. Зазначив, що обвинувачені принесли кабель товщиною як палець, який складався із 3,5 шматків, був обпалений, без оболонки, довжини точно не пам`ятає.

Допитаний за клопотанням представника потерпілого - свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив про те, що працює у ТзОВ «Міліуса» на посаді бухгалтера по транспорту. У жовтні 2017 року перебуваючи на роботі, прийшов механік та повідомив про відсутність кабелів. Передивившись відеозапис із камери спостереження, на відео побачили троє осіб, які разом рубали, пиляли пилою два силові кабелі, які складали собою один кабель, оскільки були змотані в одне ціле. В подальшому провели розслідування події, комісія вимірювала довжину кабелів, бухгалтер встановлював збитки.

Показання вказаних представника потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинувачених, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі, зокрема і показанням самих обвинувачених.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину об`єктивно підтверджується також й іншими доказами у кримінальному провадженні.
Так протоколом огляду місця події від 11.10.2017, протоколом огляду предмета від 18.10.2017 встановлено факт викрадення із використанням ручної пилки та сокири ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особою, кримінальне провадження відносно якої закрито, 07.10.2017 на території ТзОВ «Міліуса», що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Овочева, 1,силових кабелів.
Відповідно до відношення №38 від 11.10.2017, акту розслідування крадіжки на ТзОВ «Міліуса» від 10.10.2017, накладної №10/10-2017 від 11.10.2017 встановлені найменування та вартість викраденого на території ТзОВ «Міліуса» майна, які не оспорюються учасниками судового розгляду, зокрема, кабель «КГ 1х25», довжиною 49,65м, кабель «1х35» довжиною 13,3 м, кабель «1х25», довжиною 10,7 м, кабель «3х10+1х6», довжиною 9,7 м, кабель «3х25+1х16», довжиною 71 м, кабель «3х25+1х10», довжиною 27,4 м, на загальну суму 35871 гривень 60 копійок.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.
Підстав для визнання недопустимих доказів, які подані стороною обвинувачення, суд не вбачає, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.
Таким чином, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.
За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки вона знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні, оскільки такі обставини не зазначені стороною обвинувачення в обвинувальному акті.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, хоча раніше неодноразово судимий, однак має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку представника потерпілого, дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, та враховуючи положення ч.2 ст.416 КПК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для призначення менш суворого покарання у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає, з огляду на дані про особу обвинуваченого.
Вирішуючи питання щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, суд виходить з наступного.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2017 ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяці 25 днів позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020 ОСОБА_3 засуджено за п.13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.125, ст.ст. 71, 72, ч.4 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.11.2020 вирок змінено. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, що відповідно до ст.72 КК України становить 18 днів позбавлення волі, частково приєднано невідбуту частину покарання (яка становить 3 роки 4 місяці 25 днів) за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2017, та остаточно призначено покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком від 10 липня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Зараховано в строк покарання, остаточно призначене за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020.
Враховуючи наведене, зважаючи на те, що, ОСОБА_3 до постановлення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області 10.07.2020, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.11.2020 змінено, вчинив злочин, тому суд призначає остаточне покарання із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вимог ч.2 ст.416 КПК України.
На думку суду, таке остаточне покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим ОСОБА_3 , так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_3 термін його перебування під вартою та в установах відбування покарань відповідно до вимог ст.72 КК України.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, хоча раніше судимий, однак має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога не перебуває, перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м.Луцька з 1980, діагноз за результатами останнього огляду «Легка розумова відсталість».
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №18 від 10.01.2018, ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) з алкогольним обтяженням. На даний час за психічним станом ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На час інкримінованих йому протиправних дій (07.10.2017) ОСОБА_4 виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) з алкогольним обтяженням. На час інкримінованих йому протиправних дій за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є осудним.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку представника потерпілого, дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, та враховуючи положення ч.2 ст.416 КПК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.
Підстав для призначення менш суворого покарання у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає, з огляду на дані про особу обвинуваченого.
Разом з тим, враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, враховуючи положення ч.2 ст.416 КПК України.
Інкримінований в даному провадженні злочин ОСОБА_4 вчинив 07.10.2017, тобто до постановлення щодо нього вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2020.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За таких обставин, суд призначає ОСОБА_4 остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарнь, та звільняє останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим ОСОБА_4 , так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_12 суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи ті обставини, що в ході судового розгляду не доведено те, що ОСОБА_12 завдано майнової шкоди діями обвинувачених, оскільки згідно зміненого обвинувального акту від 22.12.2021, в рамках кримінального провадження представником потерпілого - ТзОВ «Міліус» визнано ОСОБА_6 , а тому на підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.1166 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з відсутністю підстав.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком суду, більш суворим за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2020, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.11.2020, визначити до відбуття ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_3 , на підставі ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з урахуванням строку відбування покарання за вироком від 10.07.2020) з 02.01.2020 по 18.11.2020 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 19.11.2020 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком суду та невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2020, визначити до відбуття ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.
Речові докази у справі, а саме: оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації з відеозаписом із камер відеоспостереження ТзОВ «Міліус», залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий