Справа № 201/4508/16
Провадження № - 1кп/201/109/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000089 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжня, працююча лікарем стоматологом, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

захисники потерпілої ОСОБА_6

ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000089 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої заявив клопотання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. В своєму клопотання захисник наголосив, що оскільки правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 мало місце 11.02.2016, то застосуванню підлягає ч. 1 ст. 286 КК України в редакції, яка діяла станом на дату події, а тому правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 віноситься до кримінальних проступків. Так як з моменту події пройшло більше трьох років, то обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям провадження у справі.

Обвинувачена підтримала клопотання свого захисника та пояснила, що розуміє наслідки такого звільнення і не заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття провадження відносно неї.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Представники потерпілого заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та звернули увагу на те, що обвинувачена фактично визнала свою вину, її вина підтверджується матеріалами кримінального провадження, а звільнення від кримінальної відповідальності за підстав вказаних захисником можливе лише у разі встановлення винуватості особи.

Заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та закриття вказаного кримінального провадження з наступних підстав.

З обвинувального акту вбачається, що 11.02.2016 року близько 18.40 годині водій ОСОБА_3 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Тойота» державний номер НОМЕР_1 , рухалась в Жовтневому районі міста Дніпропетровська по вулиці Холмогорській з боку проспекту Героїв в напрямку вул. Радісна.

Під час руху ОСОБА_3 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, відновила рух свого автомобіля, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху внаслідок чого районі будинку АДРЕСА_2 скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_8 яка рухалась злів направо по ходу її руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглобу: осколкового втисненого перелому міжмищелкового підвищення та зовнішнього мищелку правої великогомілкової кістки по задній поверхні з переходом на метадіафізу великогомілкової кістки зі змішенням уламків та явищами гемартрозу правого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні, згідно пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №5/10.1/29 від 22.03.2016 виразилося в тому що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Тойота» державний номер НОМЕР_2 , не виконала вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Отже ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів і який, згідно обвинувального акту, мав місце 11 лютого 2016 року, тобто більше п`яти років тому.

При цьому, твердження захисника про те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні проступку, так як це поліпшує її становище, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

На момент події інститут проступку не був введений в дію і ОСОБА_9 обвинувачувалась у вчиненні злочину невеликої тяжкості згідно класифікації злочинів передбачених ст. 12 КК України (в редакції КК станом на 11.02.2016), так як санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачала покарання не суворіше ніж позбавлення волі на строк до двох років.

На момент розгляду справи дії передбачені ч. 1 ст. 286 КК України кваліфікуються як нетяжкий злочин згідно ст. 12 КК України, так як санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу більш ніж три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян та обмеження волі.

Тобто в обох проміжках часу дії обвинуваченої кваліфікувались як злочин.

Станом на 11.02.2016 строк давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачений ст. 49 КК України для злочинів невеликої тяжкості обмежувався трьома роками і станом на 02.11.2021 строк давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачений ст. 49 КК України для нетяжких злочинів за яке передбачено покарання у виді обмеження волі обмежується трьома роками.

Таким чином, визначення виду кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 не поліпшує і не погіршує становище останньої.

Статтею 49 КК України передбачено умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 цієї норми у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання менш суворе ніж позбавлення волі строком на два роки, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 4 ст. 286 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у тому числі у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Аналізуючи вищевказані норми права в сукупності з обставинами встановленими в судовому засіданні, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувачена звільненню від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження, так як остання обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за який передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі, з дати подій які інкриміновано пройшло більше п`яти років, обвинувачена надала свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності і таке звільнення є не правом, а обов`язком суду в силу приписів ч. 1 ст. 49 КК України.

Доводи представників потерпілої про доведеність винуватості обвинуваченої не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду

Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постанові від 11.11.2020 № 455/229/17 зроблено висновок, що звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, а в постанові від 29.07.2021, 552/5595/18 ККС ВС вказав, що невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Заперечення потерпілого при прийнятті судом рішення про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності не є визначальним

Аналіз вказаних правових позицій в сукупності з вищеописаними нормами права дозволяє прийти до висновку, що під час звільнення від кримінальної відповідальності судом не вирішуються питання, передбачені ч. 1 ст. 368 КПК України, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винна обвинувачена у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачена покаранню за вчинене нею кримінальне правопорушення та інше, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

Вирішуючи долю цивільного позову, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що цивільний позов може бути вирішений лише у випадках ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

ККС ВС у своїй постанові від 15.01.2019 № 185/442/16-к вказав, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті.

Таким чином, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , залишити без розгляду, роз`яснивши їй право звернутись з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 284 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1