Ухвала
іменем України

21 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 216/4738/21
провадження № 51-4566ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 6 вересня 2021 року.
Встановлені обставини
Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 16 серпня 2021 року відмовив ОСОБА_4 у задоволенні скарги на постанову від 24 червня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання щодо вчинення процесуальних дій прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000784

від 21 травня 2019 року.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 6 вересня 2021 року відповідно до

ч. 4 ст. 399 КПК відмовив ОСОБА_4 у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на зазначене рішення слідчого судді з підстав того, що згідно з ч. 3 ст. 309 КПК це рішення оскарженню не підлягає.

Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з указаними рішеннями, просить їх скасувати та визнати протиправною постанову прокурора від 27 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000784 від 21 травня 2019 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 2 ст. 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження

не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Відповідно до ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого

в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема, ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених КПК.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Положеннями ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Виключенням із наведеного вище правила є лише ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, оскільки положення ч. 3 ст. 307 КПК в частині заборони оскарження таких рішень

визнані Конституційним Судом України в Рішенні від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020

у справі №3-180/2018 (1644/18) неконституційними.
Встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на дії прокурора під час досудового розслідування (які не полягають в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення), яка за правилами Кримінального процесуального кодексу України

не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно відмовив

у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову від 24 червня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання щодо вчинення процесуальних дій прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000784

від 21 травня 2019 року, відповідно до Рішення Конституційного Суду України

від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 у справі №3-180/2018 (1644/18), оскарженню

не підлягає. У такому випадку застосовуються положення ч. 4 ст. 399 КПК.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду звертає увагу скаржника на те, що цей суд є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до ст. 424 КПК.
Положеннями ст. 310 КПК і ч. 4 ст. 424 КПК встановлено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється лише в апеляційному порядку і у випадках передбачених цим Кодексом. Тобто ухвала слідчого судді Центрально-Міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року та постанова прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000784 від 21 травня 2019 року не може бути предметом касаційного перегляду судом касаційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки постанова прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000784 від 21 травня 2019 року та ухвала слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року не є предметом касаційного оскарження, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з пунктами 1 і 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 6 вересня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3