ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3544/21 Номер провадження 11-кп/814/1075/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем
судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0000447, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Полтави, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.04.2002 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 2) 23.12.2002 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення вол; 3) 11.06.2003 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. ст. 69, 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; 4) 20.08.2007 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263,ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 316, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 5) 25.06.2008 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; 6) 09.11.2012 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст.ст. 70, 75 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 7) 05.02.2013 Ленінським районним судом м.Полтави за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст.ст. 70, 75 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 8) 29.03.2013 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі; 9) 16.05.2013 Ленінським районним судом м. Полтави за ст. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі; 10) 20.06.2013 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 357, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі; 11) 02.07.2013 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.309, ч.2 ст.263, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі; 12) 16.08.2013 Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.311, ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі, 13) 11.04.2016 Київським районним судом м. Полтави за ст.309 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, 14) 14.06.2016 Полтавським районним судом Полтавської області за ст.15 ч.3 185 ч.3, 309 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та частково приєднано покарання за вироком від 11.04.2016 року Київського районного суду м. Полтава і остаточно засуджений до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі; 15) 13.10.2016 Зінківським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.2, 309 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі і у сукупності до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі; 16) 10.03.2017 Октябрським районним судом м. Полтава за ст.15 ч.2 185 ч.2, 357 ч.3, 185 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднано покарання за вироком Зінківського районного суду від 13.10.2016 року і остаточно засуджений до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі; 17) 15.08.2017 Ленінським судом м. Полтави за ст.185 ч.2, 15 ч.3 185 ч.2, 357 ч.3, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнився 13.10.2017 по відбуттю покарання, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Вказано строк покарання рахувати з часу затримання, тобто з 30.07.2021.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 8950 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 13 950 грн.

Вирішено порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 об 11 год., 26.04.2021, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Колос» за адресою: м. Полтава, вул. Половка, 72, діючи умисно, таємно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відгинання листів металевого покриття даху, проник до приміщення гаража ОСОБА_10 , звідки викрав ручний візок, велосипед «Vega», два металевих люка, 10 відрізків арматури діаметром 40 мм довжиною по 1,5 м, та інші металеві речі в стані брухту вагою 50 кг, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 3701,67 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20.05.2021, близько 10 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Трикутник» за адресою: м. Полтава, вул. Заводська, 2, де, діючи умисно, таємно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відгинання листів металевого покриття даху, проник до приміщення гаража ОСОБА_9 , звідки викрав компресор промисловий, трубогиб гідравлічний, тругогиб ручний, балон газовий об`ємом 20, редуктор газовий, ключ трубний, трубний зажим, 50 метрів дроту електричного мідного, оприскувач дюралевий, 25 кисневого шлангу, 12 кг брухту алюмінію, домкрат, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 10366 грн. 67 коп.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Вважає призначене покарання надто суворим та зазначає, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисник також просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін. Потерпілий ОСОБА_9 у дебатах висловив думку про правильність судового рішення.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням до приміщення - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, а учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння у розкритті злочинів, щире каяття та з`явлення із зізнанням. При цьому суд врахував те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, збитки не відшкодував, з потерпілим ОСОБА_9 не примирився, останній наполягав на суворій мірі покарання.
Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. Також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Таким чином, враховуючи відсутність примирення обвинуваченого з потерпілим, невідшкодування останньому шкоди, а також особу обвинуваченого, який має стійку антисоціальну спрямованість, про що свідчать його численні судимості за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4