ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/618/21 Справа № 706/590/20 Категорія: ч.2ст.191 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 29 липня 20021 року стосовно

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Умань Черкаської області, українка, громадянка України, освіта середня, розлучена, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 2005 року народження, зареєстрована та фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судима.

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та обслуговуванням грошових коштів і матеріальних цінностей в установах, підприємствах, організаціях, строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов АТ «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14061,09 грн., задоволений повністю.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь, АТ «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції 14061,09 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати в розмірі 6538 грн., за проведену судово-економічну експертизу.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

встановила:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона, згідно наказу Черкаської дирекції ПАТ «Укрпошта» № 5673-К, від 13.11.2017, з 14.11.2017, займаючи посаду начальника відділення поштового зв`язку Велика Севастянівка Черкаської дирекції ПАТ «Укрпошта», будучи службовою особою, та виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарчі функції, діючи з єдиним прямим умислом, здійснила привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, при наступних обставинах.

Відповідно до п.4.6 розділу IV Положення про відділення поштового зв`язку Велика Севастянівка Черкаської дирекції ПАТ «Укрпошта» на начальника відділення поштового зв`язку покладається відповідальність за незабезпечення збереження грошових коштів.

Так, працюючи на посаді начальника відділення поштового зв`язку Велика Севастянівка ЧД ПАТ «Укрпошта» ОСОБА_7 , будучи службовою особою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, в порушення своїх посадових обов`язків, в період часу з лютого 2018 року по липень 2018 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення чужого майна, яким внаслідок службового становища остання мала право оперативного управління, перебуваючи в приміщенні відділення поштового зв`язку Велика Севастянівка Черкаської дирекції ПАТ «Укрпошта», розташованого за адресою: Черкаська область, Христинівський район, с. Велика Севастянівка, вул. Драченка, 193, маючи доступ до грошових коштів, що знаходяться в касі відділення поштового зв`язку, та будучи відповідальною особою за їх збереження та облік, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила частину грошових коштів в сумі 48 906,64 грн., за допомогою використання POS-терміналу ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» №6040927 (інв.260465615), в порушення вимог «Порядку забезпечення супроводження послуг, що надаються через встановлені у відділеннях поштового зв`язку POS-термінали», затвердженого наказом ПАТ «Укрпошта» №1796, від 22.12.2017, був розроблений механізм використання POS-терміналу для формування готівкових надлишкових грошових коштів, наявність яких вказувалася у касі відділення поштового зв`язку при обліку та формуванні щоденних касових звітів, з подальшим привласненням сформованої суми надлишку грошових коштів, достовірно знаючи про відсутність вказаних коштів, в результаті чого, виникла нестача за вищезазначений період в розмірі 48 906,64 грн. Вказана нестача документально підтверджується актом №20-5-175 службового розслідування, та висновком судової економічної експертизи № 9/14 від 20.05.2020 року.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.191 КК України, привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку. Просить ухвалити рішення, яким пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, звільнивши від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК України з покладенням на неї обов`язків згідно ст.76 КК України.

При цьому просить врахувати, що злочин, який вчинила ОСОБА_9 хоча і відноситься до корупційних діянь, однак згідно ст.12 КК України є нетяжким. Обвинувачена ОСОБА_9 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, вину визнала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину та добровільно відшкодувала шкоду. Тому вважає, що є всі підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, міркування прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону при постановлення вироку судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.191КК України привласнення, розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Колегія суддів враховує ту обставину, що висновок щодо доведеності винуватості та кваліфікацію дій в апеляційній скарзі не оскаржується, ОСОБА_7 винуватість визнала в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку об`єктивними доказами, тому вважає недоцільним проводити детальних їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Районний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. При цьому, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 враховані всі ті пом`якшуючі покарання обставини, про які вказує в апеляційній скарзі захисник і в межах санкції ч.2 ст.191 КК України

призначив ОСОБА_7 покарання - 1 рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та обслуговуванням грошових коштів і матеріальних цінностей в установах, підприємствах, організаціях, строком на 1 (один) рік, яке є мінімальним, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, при цьому призначено в мінімальному розмірі, який передбачений санкцією ч.2 ст.191 КК України.

Відповідно до примітки ст.45 КК України, корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу крім іншого, вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст.191 КК України, у разі вчинення його шляхом зловживання службовим становищем.

Згідно диспозиції ч.2 ст.191 КК України відповідальність настає за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Відповідно до приписів, що містяться в ч. 1 ст. 75 КК України, прямо заборонено застосування зазначеної правової пільги відносно осіб, засуджених за корупційні кримінальні правопорушення.

Колегією суддів враховано, що ОСОБА_7 будучи службовою особою вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, тому немає підстав для застосування щодо останньої правового інституту звільнення від відбування покарання, передбаченого ст. 75 КК України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі через його суворість в апеляційній скарзі не міститься.

В ході судового розгляду встановлено, що відсутні заборони для призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, передбаченого ст.61 КК України.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, місцевий суд дотримався закону України про призначення покарання, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни вироку районного суду.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 29 липня 20021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді