Справа № 444/208/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/900/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на те, що суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та умисно, а також посилання на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зазначивши про вчинення нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи. Проте всупереч вищезазначеним положенням в ухвалі Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року зазначено, що ОСОБА_8 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, внаслідок чого було допущено неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.
ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились і не повідомили про причини свого неприбуття, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив змінити ухвалу суду, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Проте, всупереч наведеному, в мотивувальний частині Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року зазначено, що ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, умисно викрала грошові кошти в сумі 550 Євро та вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, внаслідок чого було допущено неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону..
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про психічне ставлення у формі умислу неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у двох випадках: 1) зміна правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.
При цьому, апеляційний суд зважає на те, що верховенство права (частина перша статті 8 КПК) є однією із засад кримінального провадження, відповідно до якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. А тому, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, апеляційний суд вважає за можливе прийняти рішення щодо покращення правового становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 слід задовольнити, а ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, а також покликання на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду покликання на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення.
Виключити з мотивувальної частини ухвали суду покликання на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зазначивши про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4