Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2021 року, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 08 вересня 2021 року відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого ОВС СВ УСБ України в Рівненській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном до 06 листопада 2021 із покладенням на останнього наступних обов`язків:
- прибувати до слідчого чи прокурора із встановленою періодичністю;
- прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу
слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання до органів УДМСУ свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними, їх адвокатами у даному кримінальному провадженні.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, однак не надано достатніх доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам. А тому, слідчий суддя, врахувавши те, що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, міцні соціальні зв`язки, на даний час зламана нога, що підтверджується медичною довідкою, дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вважає ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу, що приймаючи рішення про відмову в задоволені клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд не врахував, що ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також його незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні дійсно існують, а тому слідчий суддя помилково дійшов до висновку щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Просить ухвалу суду, якою застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, скасувати та застосувати відносно останньогозапобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з можливістю внесення застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного, які заперечили в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

При розгляді клопотання слідчого, судом було встановлено, що прокурором та слідчим в судовому засіданні не наведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зазначено, яким саме чином підозрюваний буде впливати свідків, не наведено та не додано доказів того, що останній може ухилятися від суду, спотворити чи знищити докази у справі, не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам. Тому, слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде достатнім.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що в судовому засіданні не доведено, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім. Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з обраним судом підозрюваному ОСОБА_6 запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

Доводи апелянта про тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , не може слугувати безумовною підставою для продовження щодо останнього строку дії виняткового запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та при цьому ризик переховування обвинуваченого, підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що обраний судом запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 зареєстрований та має постійне місце проживання.

Також, захисник ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду пояснила, що підозрюваний тимчасово не працює у зв`язку з тим, що зламав ногу, що підтверджується медичною довідкою,потребує дороговартісної операції, тому не зможе внести заставу у разі прийняття рішення, про взяття останнього під варту. В свою чергу підозрюваний ОСОБА_6 додав, що уникати слідства і суду чи вчиняти дії, пов`язані з тиском на свідків, не буде та немає наміру цього робити, не буде перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні істини в даному кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про достатність чи недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд враховує те, що на час розгляду апеляційної скарги прокурора підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи під домашнім арештом, умови його не порушував, що додатково дає підстави для висновку, що обраний останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст., 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС СВ УСБ України в Рівненській області ОСОБА_9 про обранняОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3