Провадження №: 1-в/755/452/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2021 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд» Небайдужа Україна» про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, -
В С Т А Н О В И В :
02.08.2021 року до Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд» Небайдужа Україна» про скасування арешту майна.
Відповідно до ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали 02.08.2021 року.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що рішенням комісії з питань розпорядження конфіскованим майном, утвореної при Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ (далі ВДВС), у відповідності до «Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №985 (далі Порядок), 24 листопада 2020 року Благодійній організації «МБФ» Небайдужа Україна» (далі - Фонд) безоплатно передано нерухоме майно, конфісковане на користь держави, яке не було реалізоване у порядку передбаченому ст.ст.61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до чинного законодавства України, 05.05.2021 року було зареєстровано право власності Фонду на частку квартири - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Проте, Фонд обмежений у здійсненні свого права власності, щодо частки квартири, у зв`язку із накладеним на неї обтяження шляхом арешту нерухомого майна, зареєстрованим 13.05.2004 року за реєстраційним номером обтяження №8526, яке виникло на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва ОСОБА_4 серія АА№384540 від 06.05.2004 року, заборона №128, під час примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2003 року, про конфіскацію майна належного на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Листом від 19.03.2021 року за №25/В-6, Фонд звертався до ВДВС із проханням скасувати вищевказане обтяження. Відповіддю №29120 від 02.04.2021 року, Фонду повідомлялося про неможливість ідентифікувати ким був накладений арешт на частку квартири на підставі постанови серія АА№384540 від 06.05.2004 року, заборона №128, у зв`язку із чим неможливо зняти (скасувати) арешт. Арешт був накладений під час примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2003 року, про конфіскацію майна належного на праві приватної власності ОСОБА_3 до якого Фонд теперішній правомочний власник частки квартири, не має ніякого відношення. Зважаючи, що виконавче провадження щодо якого здійснювались виконавчі дії у 2004 році в межах якого було накладено арешт на частку квартири, у 2021 році не знаходиться на виконанні у ВДВС, таке виконавче провадження є закінченим.

За таких обставин, на думку заявника, відпала потреба в залишенні обтяження на частку квартири, у вигляді її арешту накладеного постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва ОСОБА_4 серія АА№384540 від 06.05.2004 року, заборона №128. Вказаний арешт виконав своє призначення, втратив актуальність та перешкоджає Фонду здійснювати своє право власності на частку квартири, що безпосередньо впливає на його інтереси при провадженні статутної діяльності в сфері соціального захисту, соціального забезпечення осіб з інвалідністю, у формі наданні їм фінансової та матеріальної допомоги у вигляді безоплатної передачі у користування або власність майна, в тому числі нерухомого, у зв`язку з чим заявник просить задовольнити дане клопотання.

В судове засідання представник Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд» Небайдужа Україна» не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому.
Прокурор та представник ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва в судове засідання повторно не з`явилися,про дату, час та місце розгляду клопотання були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 29.09.2003 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ст.70 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності в дохід держави.
Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва ОСОБА_4 серія АА№384540 від 06.05.2004 року, під час примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2003 року, про конфіскацію майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_3 на частку квартири - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 було накладено обтяження шляхом арешту нерухомого майна. Виконавче провадження, щодо якого здійснювались виконавчі дії у 2004 році, в межах якого було накладено арешт на частку квартири, у 2021 році не знаходиться на виконанні у ВДВС, а отже таке виконавче провадження є закінченим.

Відповідно до рішення комісії з питань розпорядження конфіскованим майном, утвореної при Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва, у відповідності до «Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №985, 24 листопада 2020 року Благодійній організації «МБФ» Небайдужа Україна» безоплатно передано нерухоме майно, конфісковане на користь держави, яке не було реалізоване у порядку передбаченому ст.ст.61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено наслідки закінчення виконавчого провадження. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Статтею 537 КПК України передбачено, що серед питань, що вирішуються судом при виконанні вироку суду, вирішується питання про скасування арешту майна.

Враховуючи зазначені вимоги національного та міжнародного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та його задоволення з викладених вище підстав, оскільки виконавче провадження є закінченим, однак до теперішнього часу в порушення вимог ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем не знято накладений на майно арешт, чим порушено права законного власника.

Керуючись ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Благодійної організації «Міжнародний Благодійний Фонд» Небайдужа Україна» про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт з частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва ОСОБА_4 серія АА№384540 від 06.05.2004 року.

Копію ухвали направити для відома заявнику, прокурору та представнику ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1