УХВАЛА

25 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівне) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною скаргою ну якій просить зобов`язати начальника третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівне) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому невідкладно внести до ЄРДР відомості про злочин вчинений з боку старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_4 , що передбачено ст. ст. 382, 364 КК України, та розпочати досудове розслідування за правилами КПК України.
В судове засідання скаржник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Слідчий ДБР ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги ОСОБА_3 без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити з підстав викладених у листі ДБР від 26.10.2021 №С-4463/14-01-03-21, який долучив до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
З матеріалів скарги вбачається, що 20.10.2021, скаржником було надіслано заяву в порядку ст. 214 КПК України начальнику слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівне) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, в якій просив внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за його заявою про вчинення кримінального правопорушення з боку старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_4 .
Станом на день звернення із скаргою, відомості до ЄРДР за завою не внесені досудове розслідування не розпочато, тому скаржник звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду із скаргою на бездіяльність начальника слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівне) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно із ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до п. 1.2 Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, який затверджений Наказом Генеральної прокуратури України за № 69 від 17 серпня 2012 року, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до:

(1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу

(2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень;

(3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях;

(4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК).

Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 11 КК України визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Поряд з цим, згідно з усталеною судовою практикою, зокрема змісту Постанови Верховного Суду від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18 провадження № 51-4229км20) колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, вбачається, що за приписами ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ст. 214 КПК України, відповідно до якої встановлений порядок внесення відомостей до ЄРДР не пізніше 24 годин після подання заяви, а також відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Отже, вивченням доводів, викладених у зазначеній заяві, обставин які б вказували на вчинення кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку із чим підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на даний час не вбачається з огляду на викладені обставини.

Як зазначає у своїй заяві про вчинення злочину скаржник, старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 вчинено дії, які підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 364 КК України зловживання владою або службовим становищем є умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб

Злочинний характер дій службової особи при зловживанні владою або службовим становищем виражається у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке входить до її компетенції. Зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Враховуючи викладене, відсутні достатні докази для підтвердження факту зловживання службовими особами владою або службовим становищем. Також потрібно враховувати, що з суб`єктивної сторони розглядуваний злочин характеризується умисною або змішаною формою вини.

Крім того, фактичне настання саме істотної шкоди необхідні для визнання наявності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, закінченим, адже склад його за своєю конструкцією є матеріальним.

Отже, законодавець визначив, що зловживання владою або службовим становищем є злочином з матеріальним складом, звідки випливає, що для визнання його закінченим, обов`язковим є настання суспільно-небезпечних наслідків від злочинного діяння службової особи.

Такими наслідками, відповідно до ч. 1 ст. 364 КК України, визнається шкода охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Серед обставин, які підлягають доказуванню, п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, визначено вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Істотна шкода може бути інкриміновані підозрюваному (обвинуваченому) лише за наявності причинного зв`язку між злочинним діянням та настанням зазначених наслідків, що стороною обвинувачення також повинно бути доведено.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» №1261-VII від 13.04.2014 змінено п. 3 примітки до ст.364 КК України, а саме: «Істотна шкода у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважаються такою, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян».

За таких обставин, з прийняттям вказаного Закону, шкода, завдана діями, передбаченими, у тому числі ч. 1 ст. 364 КК України, повинна носити виключно матеріальний характер, а саме яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

З огляду на роз`яснення Верховного суду України (Постанова від 27.10.2016 року) істотною шкодою в розумінні ст.ст. 364, 364-1, 365, 365-2, 367 Кримінального кодексу України, на даний час, може бути майнова шкода, або прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування, тобто істотною шкодою може рахуватись будь-яка за своїм характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого законодавцем розміру, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, ст. 364 КК України передбачає виключно майнову шкоду від кримінального правопорушення. Зазначені обставини в сукупності, за умови відсутності факту доведеної матеріальної шкоди, виключають можливість повідомлення службовій особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушеннь за ст. ст. 382, 364 КК України, від 20.10.2021 останній не зазначив та не конктеризував наслідків (істотної шкоди чи тяжких наслідків), які носять матеріальний характер, та не вказав на настання внаслідок будь-яких дій, які спричинили будь-які наслідки. Окрім того, будь-яких відомостей, об`єктивних даних про вчинення кримінальних правопорушень вказаних скаржником, слідчим суддею не встановлено, заява ОСОБА_3 складена формально та суб`єктивно, її текст грунтується виключно на припущеннях, які не підтверджуються жодними фактами та документами, які надані в обгрунтування викладеного у ній тексту та з яких чітко вбачається факт вчинення злочину.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене те, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає, відсутні ознак складу злочину в діях осіб на які вказує скаржник, суд прийшов до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівне) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1