1 із 9 Провадження №1-кп/303/90/21
Справа 307/140/16-к
Номер рядка статистичного звіту-55
вирок
Іменем України

17 лютого 2022 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0000064 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні малолітня дитина, раніше не судимого, громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 3 статті 152, частиною 2 статі 153 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
21 листопада 2015 року, після 18 години ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Горького в селі Грушово Тячівського району, зупинився біля неповнолітньої ОСОБА_6 , яка йшла пішки по вказаній вулиці в попутному з ним напрямку, розпочав з нею розмову, в ході якої запропонував підвезти її додому. Після того, як ОСОБА_6 погодилася та сіла до автомобіля на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_3 поїхав на територію недіючої ферми в село Грушово Тячівського району, де, знаходячись на передньому сидінні вищевказаного автомобіля разом з потерпілою, достовірно знаючи, що остання є неповнолітньою, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, з погрозою застосування фізичного насильства, почав примушувати неповнолітню ОСОБА_6 вступити з ним у статеві зносини природним способом.
Після того, як ОСОБА_6 відмовилася і вийшла з автомобіля, ОСОБА_3 вийшов за нею, схопив її та силоміць затягнув до салону автомобіля марки «ВАЗ 21093» на заднє сидіння, де, із застосуванням насильства, проти волі потерпілої, порушуючи її статеву свободу, вступив з нею в статевий акт природним способом.
Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 3 статті 152 КК України (в редакції станом на дату події) - зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства.

2 із 9
Формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним.
Згідно з обвинувальним актом, 21 листопада 2015 року, після 18 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Горького в селі Грушово Тячівського району, зупинився біля неповнолітньої ОСОБА_6 , яка йшла пішки по вказаній вулиці в попутному з ним напрямку, розпочав з нею розмову, в ході якої запропонував підвезти її додому.
Після того, як ОСОБА_6 погодилася та сіла до автомобіля на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_3 поїхав на територію недіючої ферми в село Грушово Тячівського району, де, знаходячись на передньому сидінні вищевказаного автомобіля разом з потерпілою, достовірно знаючи, що остання є неповнолітньою, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, із погрозою застосування фізичного насильства, порушуючи її статеву свободу та всупереч волі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , орогенітальним шляхом вступив з нею у статеві зносини неприроднім способом.
Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 153 КК України (в редакції станом на дату події) - задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства, вчиненому щодо неповнолітньої.

Обвинувачений у судовому засіданні відмовився надавати покази, згідно зі статтею 63 Конституції України.
Потерпіла ОСОБА_6 звернулася з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, при цьому категорично висловила свою позицію щодо призначення обвинуваченому максимального покарання за вчинене.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчинені кримінального правопорушення - зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Відповідно до наданого суду протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 листопада 2015 року потерпіла ОСОБА_6 у присутності свої матері повідомила про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 . Зокрема, в повідомленні зазначено, що 21 листопада 2015 року о 17 годині 30 хвилин обвинувачений із застосуванням фізичного насильства вступив з нею в статевий акт.
Згідно з протоколом огляду 22 листопада 2015 року, у присутності понятих, оглянуто помешкання потерпілої та вилучено її взуття та одяг, а саме джинси, футболку, джемпер, ланцюжок чорного кольору, білизну (труси), яка містить плями бурого кольору схожі на кров.
22 листопада 2015 року, за добровільною згодою власників, оглянуто помешкання обвинуваченого та транспортний засіб «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується наданими суду протоколами огляду від 22 листопада 2015 року. Ухвалами слідчого судді Тячівського районного суду від 23 листопада 2015 року, в порядку частини 3 статті 233 КПК України, надано дозвіл на проведення обшуку.
Зокрема, за місцем проживання обвинуваченого в АДРЕСА_2 виявлено та вилучено транспортний засіб «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 , джинси сірого та синього кольору, плавки синього кольору, футболку синього кольору, куртку синього кольору, білі носки.

3 із 9
Під час огляду транспортного засобу «ВАЗ 21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 на сидінні автомобіля виявлено русяве волосся, біля заднього сидіння металевих хрестик. У подальшою, з урахуванням ухвали слідчого судді, відповідно до протоколу обшуку зафіксовано факт вилучення металевого хрестика та жіночого волосся.
Відповідно до протоколу огляду від 14 січня 2016 року, у присутності понятих, оглянуто експертний пакет №314376, в якому знаходилися чоловічі труси, вилучені в ході огляду за місцем проживання обвинуваченого, що підтверджується відповідним протоколом огляду предмета з додатками (фото таблицями)
Також, 14 січня 2016 року (згідно з протоколом огляду), у присутності понятих, оглянуто експертний пакет №3052743, в якому знаходився хрестик сірого кольору з написом «Спаси Сохрани», вилучений в ході огляду транспортного засобу обвинуваченого, що підтверджується відповідним протоколом огляду предмета з додатками (фото таблицями). У той же день оглянуто паперовий пакет у якому містилися біологічні матеріали, а саме зразки волосся, вилучені в ході огляду транспортного засобу обвинуваченого
Згідно з протоколом від 14 січня 2016 року, у присутності понятих, оглянуто експертний пакет №0340325, в якому знаходився ланцюжок чорного кольору, довжиною 54 см з тканини, вилучений в ході огляду помешкання потерпілої, що підтверджується відповідним протоколом огляду предмета з додатками (фото таблицями).
19 січня 2016 року, відповідно до протоколу огляду, у присутності понятих, оглянуто вилучений в ході огляду помешкання потерпілої одяг, а саме: джинси, футболку, джемпер, білизну (труси), зразки крові на марлі, що підтверджується відповідним протоколом огляду предмета з додатками (фото таблицями).
Зазначені вище речі та предмети визнано речовими доказами, що підтверджується відповідними постановами слідчого про визнання речових доказів від 14,16 та 19 січня 2016 року.
Щодо наданого суду письмового доказу протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 від 25 листопада 2015 року слід зазначити, що такий не відповідає вимогам статті 240 КПК України, оскільки не відтворює обстановки та обставин події, проте містить виключно покази потерпілої. За таких обставин, цей доказ слід вважати недопустимим, відповідно до частини 4 статті 87 КК України.
Слід зазначити що відповідно до висновку експерта від 09 грудня 2015 року за №3654 у результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові обвинуваченого, забір якої було проведено 22 листопада 2015 року, о 03 годині 50 хвилин, виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,49 %. Також, згідно акту медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння №246 від 22 листопада 2015 року виявлено ознаки алкогольного сп`яніння
При цьому, висновком експерта від 02 грудня 2015 року за №975 підтверджується, під час огляду у обвинуваченого яких-небудь видимих тілесних ушкоджень на день огляду не виявлено.
Проте як у потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 09 грудня 2015 року за №974 на день огляду виявлені тілесні
ушкодження у вигляді одного синця на зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, трьох синців по передній поверхні правої гомілки в верхній третині та слабо вираженого
дугоподібної форми синця на чолі зліва.
Наданим висновком підтверджується, що вказані вище тілесні ушкодження могли бути спричинені дією твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею дії. По давності
вчинення вкладаються в строк події 21 листопада 2015 року. Дані тілесні ушкодження
відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад
здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності. Вказані вище ушкодження могли
виникнути в момент статевих стосунків з потерпілою, коли вона знаходилася в колінно-
ліктьовій позі, але вони не є характерними для насильницького статевого акту. При судово-

4 із 9
медичному огляді у потерпілої виявлено свіжий, легко кровоточивий один розрив дівочої
пліви в ділянці, що відповідає 4-м годинам відповідно годинниковому циферблату,
підслизовий крововилив в області задньої спайки входу в піхву та островчаті крововиливи в
вільного краю дівочої пліви, які могли виникнути при введенні напруженого статевого органу в піхву потерпілої. По давності виникнення відповідають одноденному строку.
Відсутність в області дівочої пліви старих розривів свідчить про те, що освідчувана до 21
листопада 2015 року статевим життям не жила. В області анального отвору, отвору рота та
порожнини яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.
Згідно з висновком експерта від 17 грудня 2015 року за №164 у неповнолітньої ОСОБА_6 встановлена достатня активність естрогенних гормонів, про що свідчить глікогенів індекс - 72% та індекс дозрівання, який відповідає ІІ-ІІІ реакції мазка.
Також, відповідно до висновку експерта від 15 грудня 2015 року за №843 кров потерпілої ОСОБА_6 та кров підозрюваного ОСОБА_3 відносяться до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосорологічною еритроцитарною системою АВО.
Слід зазначити, що відповідно до висновку експерта від 24 грудня 2015 року за№864 у мазках та у тампоні з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_6 сперматозоїди не виявлені. Відповідно до висновку експерта від 21 грудня 2015 року за №162 в мазках-відбитках та змиві з статевого члена обвинуваченого епітеліальних клітин піхви та кров не знайдено.
Не виявлено епітеліальних клітин піхви та кров при судово-цитологічному дослідженні чоловічих трусів, вилучених у ОСОБА_3 , що підтверджується висновком експерта від 22 грудня 2015 року за №163.
Згідно з висновком експерта від 31 грудня 2015 року за №866 вилучені з салону автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єкти є волоссям і походить з голови людини. Характер кореневих кінців волос №№3, 8, 9 (у вигляді косої крупногорбистої поверхні з лінійним розтріскуванням в глиб коркової речовини вздовж осі волоса) свідчить про те, що ці волоси відділєні тупим предметом. Характер кореневих кінців волос №№1, 2, 4, 5, 6, 7, 10 (колбовидна цибулина з залишками піхвових оболонок) свідчить про те, що ці волоси відживлені, вирвані. Волоси №№ 1-10, вилучені з салону автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і зразки волосся з голови потерпілої ОСОБА_6 , піддавались фарбуванню хімічними засобами. При встановленні групової належності волосся за алогічною еритроцитарною системою АВО у волоссі №№ 1-10 виявлений антиген А, отже, волосся № 1-10, вилучене з салону автомобіля марки «ВАЗ -21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , могло походити з голови людини з групою крові А з ізогемаглютиніном 1, в тому числі від потерпілої ОСОБА_6 і підозрюваного ОСОБА_3 . При порівняльному дослідженні волосся №№1-10 між собою та із зразками волосся з голови потерпілої виявлені виразні ознаки схожості за всіма морфологічними ознаками, чином, волосся №№1-10, вилучене з салону автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , могли походити з голови потерпілої ОСОБА_6 , що підтверджується і серологічним дослідженням. Порівняльне дослідження волос №№1-10, вилучене з салону автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із зразками волос з голови підозрюваного не проводилось в з відсутністю зразків волосся ОСОБА_3 у відділенні.
Відповідно до висновку експерта від 30 грудня 2015 року за №865 потерпіла та обвинувачений відносяться до категорії видільників, що встановлено дослідженням їх слини по ізосерологічній еритроцитарній системі АВО.
При цьому, згідно зазначеного вище висновку, у слідах на трусах, на джинсах, вилучених у потерпілої ОСОБА_6 , знайдена сперма, змішана з кров`ю людини. У слідах об`єкті №13 на джинсах, вилучених у потерпілої ОСОБА_6 , знайдена сперма без домішку крові.
При встановленні групових факторів крові і сперми на речових доказах за логічною еритроцитарною системою АВО виявлено у об`єкті №№1-3, 7-10 реакцією кількісної абсорбції виявлений антиген А, а об`єкті №№1-3, - і ізогемаглютинін анти-В. Антиген В у

5 із 9
об`єктах №1-3, 7-10 не виявлений ні реакцією кількісної абсорбції, ні реакцією абсорбцїї-елюцїї. Дані групові фактори могли походити за рахунок крові піхвових виділень самої потерпілої, а також за рахунок сперми чоловіка з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В не залежно від категорії видільництва, не виключено від обвинуваченого ОСОБА_3 . У об`єкті №11-13 реакцією кількісної абсорбції виявлений антиген-А. Антиген-В у об`єкті №11-13 не виявлений ні реакцією кількісної абсорбції, ні реакцією абсорбції-елюцїї. Антиген-А міг походити за рахунок сперми чоловіка з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, який відноситься до категорії видільників, не виключено від обвинуваченого.

Оцінивши кожен письмовий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду з огляду на таке.
Вказані обставини кримінального правопорушення в своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що обвинувачений вчинив зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства.
Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 09 грудня 2015 року у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності, що могли виникнути в момент статевих стосунків з потерпілою, коли вона знаходилася в колінно-ліктьовій позі.
Крім того, при судово-медичному огляді у потерпілої виявлено свіжий, легко кровоточивий один розрив дівочої пліви. По давності виникнення відповідають одноденному строку. Відсутність в області дівочої пліви старих розривів свідчить про те, що освідчувана до 21 листопада 2015 року статевим життям не жила.
Вина ОСОБА_3 доведена висновком експерта від 30 грудня 2015 року за №865, відповідно до якого, на одязі потерпілої, виявлено біологічні матеріали, які відносяться до категорії видільників, не виключено від обвинуваченого.
Також, доведеною є вина обвинуваченого результатами серологічного дослідження, а саме, при порівняльному дослідженні волосся між собою та із зразками волосся з голови потерпілої виявлені виразні ознаки схожості за всіма морфологічними ознаками. Волосся, вилучене з салону автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , могло походити з голови потерпілої ОСОБА_6 .
Таким чином виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, досліджені біологічні матеріали, які не виключно походять від обвинуваченого та вилучені з належного обвинуваченому транспортного засобу біологічні матеріали, що походять від потерпілої доводять що саме обвинувачений вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілої.
Також, беззаперечним є той факт, що обвинуваченому було відомо, що потерпіла була неповнолітньою на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони є мешканцями одного села.
Невизнання обвинуваченим своєї провини у пред`явленому йому звинуваченні, суд розцінює, як обрану обвинуваченим позицію свого захисту, побудовану на тому, що стороною обвинувачення сфальсифіковано матеріали кримінального провадження.
Така позиція сторони захисту суперечить наданими стороною захисту та дослідженим у судовому засіданні доказам, а саме заява про вчинення кримінального правопорушення від 21 січня 2016 року та клопотання від 18 січня 2016 року. Оскільки, відповідно до дослідженого судом листа від 25 січня 2016 року за №12/1-2105-16 стороною захисту не доведено наявність в діях працівників правоохоронних органів ознак складу кримінального правопорушення за частиною 2 статті 365 КК України. У порядку статті 303 КПК України скарга до суду не подана.

6 із 9
Неналежним, в порядку статей 23,85,225,352 КПК України, суд визнає подані стороною захисту докази, а саме клопотання про допит свідка ОСОБА_7 та фотокопії пояснень ОСОБА_7 на ім`я прокурора, оскільки суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Також, суд вважає необґрунтованою позицію сторони захисту про визнання протоколів про огляд місця події неналежними доказами, оскільки такі складені з дотриманням норм КПК України які, діяли на момент складання протоколів.
Таким чином, наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що дії обвинуваченого були спрямовані на статеві зносини з потерпілою ОСОБА_6 із застосуванням фізичного насильства.
Доведеною є вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 152 КК України (в редакції станом на дату події) - зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства.
Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого підтверджується, що останній раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно на обліку у лікаря психіатра, нарколога та в центрі зайнятості не перебував, має на утриманні малолітню дитину.
Згідно з протоколом, затримання обвинуваченого відбулося 22 листопада 2015 року, тобто після вчинення кримінального правопорушення.

Щодо причетності обвинуваченого до кримінального правопорушення задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства, вчиненому щодо неповнолітньої суд приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла тощо.
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналізуючи наведене суд приходить до переконання, що стороною обвинувачення доведено факт зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, проте жодним чином не доведено вину обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення - задоволення обвинуваченим статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства щодо потерпілої.
Слід зазначити, сторона обвинувачення доводячи даний факт опиралася виключно на покази потерпілої, проте остання в судове засідання категорично відмовилася прибувати, що позбавляє можливості суд встановити чи було вчинено обвинуваченим кримінальне правопорушення передбачене частиною 2 статті 153 КК України.
Крім того, за результатами судово-медичної експертизи від 09 грудня 2015 року щодо потерпілої, в області анального отвору, отвору рота та порожнини яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.
За таких обставин, суд вважає безпідставною та необґрунтованою позицію сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення - задоволення обвинуваченим статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства щодо потерпілої.

7 із 9
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених статті 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (стаття 17 КПК України).
Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства.
Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 92 КПК України обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Частиною 1 статті 373 КПК України визначено в разі, якщо не доведено що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Таким чином, ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 153 КК України та виправдати.

Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, пропонував суду призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статті 70 КК України.
Обвинувачений, не визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, просив ухвалити виправдувальний вирок.
Захисник обвинуваченого просила вважати недоведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 та виправдати його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 152, частиною 2 статті 153 КК України.

Мотиви призначення покарання.

8 із 9
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбачене частиною 3 статті 152 КК України, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно статі 66 КК України, судом встановлено перебування на його утриманні малолітньої дитини.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно статей 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
У відповідності до пунктів 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що обвинувачений на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не знаходиться на обліку в Центрі зайнятості як безробітний, за раніше не судимий.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи вік та матеріальний стан обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, цивільний позов потерпілою стосовно нього не заявлено, суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому мінімальне за видом та розміром покарання, передбачене санкцією статті, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.
Згідно частини 5 статті 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, а саме з 22 листопада 2015 року, тобто з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань по 13 грудня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту припинив свою дію 13 лютого 2020 року.
Цивільний позо не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів виріши в порядку статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 153 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 152 КК України.

9 із 9
ОСОБА_3 призначити покарання за частиною 3 статті 152 КК України 8(вісім) років позбавлення волі.

Зрахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, а саме з 22 листопада 2015 року по 13 грудня 2019 року, у відповідності до вимог частини 5 статті 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) та вважати таким, що відбув призначене покарання.

Речові докази по справі: чоловічі труси, залишки волосин №№1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, вилучених з салону автомобіля марки «ВАЗ- 21093», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , зразки волосся №№11-13 з голови ОСОБА_6 , труси, футболку, джинси, джемпер, вилучені у потерпілої ОСОБА_6 , два зразки крові на марлі потерпілої ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні в камері схову Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області - знищити.
Речові докази по справі: хрестик сірого кольору, з написом «Спаси и сохрани», жіночий ланцюжок чорного кольору довжиною 54 см. з тканини у вигляді кола, діаметром 0,01 мм. з металевим кріпленням до нього сірого кольору, які належать потерпілій ОСОБА_6 та знаходяться на зберіганні в камері схову Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області - повернути потерпілій ОСОБА_6 .
Речові докази по справі: вирізку з тампона-змиву, яка знаходиться на зберіганні в матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1