Ухвала
Іменем України

20 вересня 2021 року
м. Київ
Провадження № 51- 2896 ск 21

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000397 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 5 червня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Полтаві, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з моменту його затримання, з 5 червня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 обрано у вигляді тримання під вартою, та взято його під варту із зали суду.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у провадженні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року цей вирок змінено, пом`якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено 2 роки позбавлення волі.
В решті вирок суду залишений без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 13 лютого 2020 року приблизно о 11 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, в ході сварки умисно завдав не менше чотирьох порізів ножем, затиснутим в правій руці, в голову, тулуб, праву кисть потерпілої ОСОБА_5 та умисно завдав не менше двох ударів рукою стиснутою в кулак в ліву ногу потерпілої ОСОБА_5 . Після цього, намагаючись втекти від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вдалося вибігти з квартири на вулицю, але ОСОБА_4 наздогнав її та збивши з ніг, схопив ОСОБА_5 за волосся і ліве плече та протягнув у під`їзд вищевказаного будинку, одночасно нанісши не менше трьох ударів ногою в область живота та грудей потерпілої ОСОБА_5 .
Внаслідок вищевказаних умисних дій, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді багаточисельних різаних ран голови, тулубу, правої кисті з пошкодженням сухожилків розгинача ІІ-пальця правої кисті, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я та синців лівого плеча, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно дійшов висновку про необхідність зменшення покарання, і не звернув увагу, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, та є безпідставним посилання апеляційного суду на думку потерпілої, щодо можливості зменшення йому міри покарання, оскільки в такому випадку потерпіла є жертва домашнього насильства і не завжди може висловлювати свою об`єктивну думку з цього приводу. Вказує, що суд апеляційної інстанції, фактично визнавши існування обставин, що обумовлюють ступінь тяжкості кримінального правопорушення, не вказав, яким чином чи в якій спосіб, дані про особу обвинуваченого суттєво знизили їх тяжкість.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України в касаційній скарзі прокурором не оскаржується.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то суд касаційної інстанції дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Пом`якшуючи ОСОБА_4 покарання, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, конкретні обставини справи, а саме, нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в присутності дитини, а також вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Апеляційний суд, погодився із висновками суду та видом покарання, призначеного ОСОБА_4 судом першої інстанції, водночас взяв до уваги, що усі судимості винного погашені і він є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, а також думку потерпілої, яка просила ОСОБА_4 суворо не карати, відшкодування ним збитків потерпілій, та правильно зменшив його розмір до 2 років позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такий розмір покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження ним нових злочинів.
Пом`якшуючи ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання.
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора, касаційний суд не вбачає, оскільки у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів не викликає.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурором не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6