Справа № 346/755/21
Провадження № 1-кп/346/389/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001408 від 23 листопада 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, за ст. 89 КК України не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 407 ч. 4, 408 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений, як військовослужбовець (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з"явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, та з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану не з`явився на службу, чим вчинив дезертирство.
Дані злочин було скоєно за наступних обставин.
Так 01 лютого 2018 року між обвинуваченим та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби на строк три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 лютого 2018 року № 20 - РС солдата Бабенка призначено на посаду розвідника-сапера взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 лютого 2018 року № 32 солдат АДРЕСА_2 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов"язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов"язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов"язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов"язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, 29 серпня 2019 року о 09 год. обвинувачений діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), та перебував за місцем постійного проживання в м. Львові.
09 жовтня 2019 року о 09 год. обвинувачений, прибув до пункту постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та продовжив військову службу.
09 вересня 2020 року о 08 год. Бабенко, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм.
Зазначив, що вперше дії по неявці вчинив по причині хвороби матері до якої поїхав із полігону. Про свої дії нікому не повідомляв, а через деякий час повернувся у військову частину. Через рік побувавши кілька разів в зоні бойових дій, повернувся до місця служби і у вересні 2020 року вирішив знову покинути службу незважаючи на контракт і більше не повертатися.
Готовий понести покарання, просить врахувати вказані обставини та не карати суворо.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та за ч. 3 ст. 408 КК України, як нез`явлення на службу з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, дезертирство.
Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.
У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного суд вважає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що брав безпосередню участь в антитерористичній операції по відсічі і стримуванню збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях у 2018-2019 роках, що є підставою для надання статусу учасника бойових дій, а тому вважає за можливе обрати йому покарання хоч і пов"язане з позбавленням волі, проте нижче нижчої меже ніж визначено санкціями статей за якими обвинувачується, що на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим за ст. 407 ч. 4, 408 ч. 3 КК України та призначити покарання:
- за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - шість місяців арешту;
- за ч. 3 ст. 408 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - один рік позбавлення волі.
Згідно з ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - один рік позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 06 грудня 2021 року, взявши під варту із-зали судового засідання.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1