Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
25 жовтня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у м. Одесі, має вищу освіту, не працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судима, зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів за таких обставин.

Стороною обвинувачення вказано, що у квітні 2004 року ОСОБА_8 надала добровільну згоду організатору та керівнику злочинної організації Особі 1 на вчинення за попередньою змовою з іншими учасниками злочинної організації Особою 21 та Особою 10 незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_16 і ОСОБА_18 .

Особа 21 та Особа 10, діючи відповідно до завчасно розробленого Особою 1 плану, перебуваючи у довірчих відносинах з Хмарськими, не маючи наміру виконати свою обіцянку, запропонували потерпілим взяти у повному товаристві «Міар» (ломбард) під заставу їх квартири за вказаною адресою кредит в сумі 11500 доларів США для їх потреб, на умовах щомісячної виплати ОСОБА_18 400 доларів США, ремонт їх дачі за рахунок її та Особи 21, а також виплати сієї суми кредиту.

06.05.2004 за попередньою домовленістю ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , Особа 21 і Особа 10 прийшли до повного товариства «Міар» (ломбард) за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 88, де на них чекала ОСОБА_8 , яка відповідно до розробленого Особою 1 плану повідомила про згоду на видачу кредиту за умови укладення договору найму квартири на одного зі співпрацівників. Після цього ОСОБА_8 взяла правовстановлюючі документи на квартиру та паспорти громадян України ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , та надала вказівку підписати складені завчасно договори займу та оренди між потерпілими та нею.

Того ж дня ОСОБА_8 , зловживаючи довірою ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , прибула разом з ними до нотаріальної контори, де приватним нотаріусом було нотаріально посвідчено підписи ОСОБА_8 , ОСОБА_16 і ОСОБА_18 у договорі іпотеки серії ВВС №655997 від 06.05.2004, відповідно до якого потерпілі передали, а ОСОБА_8 прийняла у іпотеку нерухоме майно квартиру за вказаною вище адресою, а також, що квартира передана у іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу від 06.05.2004, відповідно до якого вони позичили у ОСОБА_8 гроші в сумі 99360 грн., що на той час еквівалентно 18400 доларів США, на строк до 06.05.2005 зі щомісячними виплатами, еквівалентними 575 доларів США. Відповідно до п. 12 договору іпотеки, у випадку порушення Хмарськими зобов`язань та неналежного виконання обов`язків щодо повернення боргу за договором займу, задоволення вимог ОСОБА_8 здійснюється шляхом позасудового врегулювання і є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Після цього ОСОБА_8 передала ОСОБА_16 грошову суму в розмірі 11500 доларів США, яку одразу забрав Особа 21, а Особа 10 передала ОСОБА_18 400 доларів США.

19.08.2005 ОСОБА_8 подала до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічною інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості» заяву про реєстрацію на неї квартири за вказаною адресою, але 16.09.2005 отримала відмову.

Після ухвалення 05.07.2006 Приморським районним судом м. Одеси рішення про задоволення позову ОСОБА_8 до КП «Одеське міське бюро технічною інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості», 27.07.2006 ОСОБА_8 зареєструвала право власності на зазначену квартиру, а 25.09.2006 продала зазначену квартиру ОСОБА_19 .

Інкриміновані ОСОБА_8 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування незаконного походження майна, а також придбання, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, що спричинило майнову шкоду у особливо великому розмірі, вчинене організованою групою у складі злочинної організації.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_8 не визнала свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено підсудній ОСОБА_8 суть обвинувачення щодо неї, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують.

Підсудна повідомила, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягала на задоволені свого клопотання.

Прокурор зазначив, що не має інформації щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у інших кримінальних провадженнях. Разом з тим, він заперечував проти задоволення клопотання підсудної, оскільки, на його думку, передбачені ст. 49 КК України строки давності не закінчилися.

Інші присутні обвинувачені і захисники не заперечували проти задоволення клопотання. Потерпілі ОСОБА_16 і ОСОБА_15 підтримали думку прокурора, заперечували проти звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років, а з дня вчинення кримінального проступку 5 років.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення встановлений у 15 років.

Потерпілий ОСОБА_16 звернувся з письмовим запереченням проти закриття кримінального провадження, оскільки вважає, що перебіг строк давності був зупинений, оскільки ОСОБА_8 під час досудового розслідування певний час перебувала у розшуку.
Дійсно, ч. 2 ст. 49 КК України передбачено зупинення перебігу строку давності, якщо особа ухилилася від досудового розслідування або суду, до моменту з`явлення особи із зізнанням або затримання. Але, як встановлено цією ж нормою закону, 15 років є загальним строком давності притягнення до кримінальної відповідальності, незалежно від процесуальної поведінки особи, яка для підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, навіть, якщо ця особа ухилялася від слідства та суду.
З викладених в обвинувальному висновку відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях, які були вчинені не пізніше 25.09.2006 року (дата реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_20 за громадянкою Сидорською). Після цього підсудна ОСОБА_8 інших злочинів не скоювала, від досудового слідства або суду не ухилялася. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудної ОСОБА_8 , звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення.

Заперечуючи проти звільнення підсудної від кримінальної відповідальності, потерпілий ОСОБА_16 зазначив, що до ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов, який міститься у матеріалах кримінального провадження.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 291 КПК України (1960) суд може вирішувати цивільний позов по суті лише при постановленні вироку (обвинувального чи виправдувального) та за умови явки позивача в судове засідання. Закриття кримінального провадження має наслідком залишення цивільного позову без розгляду, при цьому за потерпілим зберігається право заявити позов у порядку цивільного судочинства.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 291 КПК України (1960) суд може вирішувати цивільний позов по суті лише при постановлення вироку (обвинувального чи виправдувального) та за умови явки позивача в судове засідання. При залишенні цивільного позову без розгляду за потерпілим зберігається право заявити позов у порядку цивільного судочинства.

Застосований до підсудної запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудної ОСОБА_8 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, у зв`язку із звільненням підсудної від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Заявлені по справі до ОСОБА_8 цивільні позови залишити без розгляду. При цьому за потерпілими зберігається право заявити позови у порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3