Справа № 156/255/21
Номер провадження: 1-кп/156/67/21
У Х В А Л А

Іменем України

про застосування примусових заходів медичного характеру

17 вересня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області, в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка, Іваничівського району, Волинської області, українця, громадянина України, з повною загальною освітою, інваліда ІІ групи, мешканця: АДРЕСА_1 , не працюючого, не судимого,

про вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До Іваничівського районного суду Волинської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_3 .

Як встановлено в ході судового розгляду, в період часу з 03.01.2021 року по 04.01.2021 року ОСОБА_3 , переконавшись, що його дії є непомітними для інших осіб, через незамкнену хвіртку проник на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно із сховища, що являє собою дерев`яну клітку, викрав кролицю породи «німецький строкатий велетень», віком 1 рік, приблизною масою 7 кілограмів, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/ 103-21/2031-ТВ від 18.03.2021 року становить 1 016 грн 67 коп., чим спричинив ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_3 кваліфіковане за ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулатоної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

ОСОБА_3 в присутності захисника, у судовому засіданні вину визнав, однак деталей вчиненого злочину не пам`ятає. Зазначив, що більше вчиняти крадіжок не буде.

Законний представник підтвердив стан ОСОБА_3 та вказав, що син регулярно перебуває на лікуванні та приймає відповідні препарати, а тому доцільності у застосуванні примусових заходів медичного характеру не вбачає.

Захисник, зважаючи на наявність у кримінальному провадженні висновку судово-психіатричної експертизи, в інтересах підзахисного вважає доцільним застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, покарання просить визначити на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Факт вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, стверджується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і досліджені в судовому засіданні, зокрема:

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію № 19 від 04.01.2021 року;

- протоколом огляду місця події від 04.01.2021 року з ілюстративною таблицею до такого;

- протоколом огляду місця події від 04.01.2021 року з ілюстративною таблицею до такого;

- розпискою ОСОБА_9 про добровільне надання тушки кроля працівнику поліції;

- постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 05.01.2021 року;

- висновком судово-психіатричної експертизи від 24.02.2021 року щодо психічного стану ОСОБА_3 ;

- висновком експерта № СЕ-19/103-21/2031-ТВ від 18.03.2021 року про ринкову вартість кролиці.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, дослідивши у судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні докази, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що докази повністю узгоджуються між собою і доводять вчинене ОСОБА_3 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке мало місце за обставин, викладених у клопотанні від 26.03.2021 року, у стані неосудності.

Так, згідно вимог ст. 18, ст. 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно-небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи № 64 від 04.03.2021 року ОСОБА_3 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв ознаки психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми, не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час ОСОБА_3 виявляє ознаки психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми, не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

З врахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: протиправне вилучення - викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, вчинене у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

При вивченні особи ОСОБА_3 встановлено, що він згідно ст. 89 КК України не судимий, не одружений, являється інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, непрацездатний, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, у лікаря-психіатра знаходиться під наглядом з 1992 року.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 64 від 04.03.2021 року ОСОБА_3 на даний час виявляє ознаки психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми, не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В справі № 158/3106/18 від 04.12.19 року Верховний Суд висловив позицію: «Висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Рзом з тим, на важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява №28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта.».

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів про те, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і викликає потребу в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру вказаних у висновку.

Відповідно до ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа.

Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Визнавши доведеним, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 513 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. При цьому, при виборі виду примусових заходів медичного характеру суд оцінює суспільну небезпеку хворого та керується принципом необхідності і достатності для попередження скоєння хворим повторного суспільно небезпечного діяння. Ступінь суспільної небезпеки психічно хворого визначається на підставі аналізу тяжкості вчиненого діяння і типу його суспільної небезпеки (активний тип чи пасивний). Першою ознакою, що впливає на вибір виду примусового заходу медичного характеру, є тяжкість діяння. Для визначення виду примусового заходу медичного характеру суд приймає також до уваги ступінь суспільної небезпеки розладу психіки, як і тяжкість скоєного.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.».

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Пункт 5 ч. 1 ст. 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

Верховний Суд по справі № 51-5807км18 від 30.05.19 року висловив позицію, що «Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».

Амбулаторна психіатрична допомога - це психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених Законом України "Про психіатричну допомогу", профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико - соціальну реабілітацію осіб, які страждають психічними розладами, в амбулаторних умовах.

Здійснюючи висновок про застосування відносно ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, судом враховано, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки тяжкого суспільно-небезпечного діяння, а також взято до уваги досліджені в судовому засіданні матеріали, які характеризують психічний стан хворого ОСОБА_3 , зокрема висновок судово-психіатричної експертизи № 64 від 04.03.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв ознаки психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми, не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час ОСОБА_3 виявляє ознаки психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми, не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Судом установлено, що прояви такого психічного розладу у ОСОБА_3 спостерігались і в минулому.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені та встановлені судом обставини, суд вважає, що за своїм психічним станом і характером діяння, вчиненого ОСОБА_3 , останній на теперішній час потребує застосування примусових заходів медичного характеру амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, що узгоджується і з висновком судово-психіатричної експертизи № 64 від 04.03.2021 року.

Враховуючи положення п.15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки останній вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності і до нього можливо застосувати примусові медичні заходи у вигляді амбулатоної психіатричної допомоги у примусовому порядку, оскільки за своїм психічним станом та характером вчинених суспільно-небезпечних діянь він і на теперішній момент не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Цивільних позовів у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечні діяння у стані неосудності, підстав для покладання на нього наявних по справі судових витрат в зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи у розмірі 1 016,67 грн, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 100, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст.ст. 19, 93, 94 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2021 року, відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати доведеним, що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечні діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Володимир-Волинського (колишнього Іваничівського) району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Витрати на залучення експертів віднести за рахунок держави.

Речовий доказ - тушку кроля повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Копію ухвали негайно вручити прокурору та учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1