УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2021 року
м. Київ
справа №753/3399/18
провадження № 51-4998ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 3 дні,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 28 жовтня 2017 року близько 19:00, реалізуючи умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло, підійшов до вікна квартири АДРЕСА_2 та, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для вчинення злочину, а саме викрутку, шляхом віджиму вікна проник всередину вищевказаної квартири, звідки намагався повторно, таємно викрасти ювелірні вироби на загальну суму 10030,02 грн, що належать ОСОБА_6 , однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений громадянами та в подальшому при спробі втечі ними ж затриманий.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує на те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, відповідальність за який передбачено ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК. На її думку, судом не встановлено чи був у ОСОБА_5 умисел на вчинення крадіжки, тобто заволодіння чужим майном. Серед іншого захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Вважає, що суди не надали правильної оцінки вчиненому ОСОБА_5 діянню, іншим матеріалам кримінального провадження, які не підтверджують поза розумним сумнівом його винуватості в інкримінованому злочині. Зазначає, що протокол огляду предмету від 29 жовтня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки доступ до інформації, що міститься в ньому, отримано з порушення норм КПК. Стверджує, що апеляційний суд належним чином в ухвалі своїх висновків про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину не мотивував, а лише перерахував докази, які було покладено в основу вироку. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Зі змісту касаційної скарги слідує, що захисник не погоджується з висновками суду щодо того, що в діях ОСОБА_5 є склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК. Вважає, що вина останнього в інкримінованому діянні не доведена поза розумним сумнівом.
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням, оскільки при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК.
Факт того, що ОСОБА_5 вчинив незакінчений замах на крадіжку підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 28 жовтня 2017 року після 19:00 сусіди повідомили їй, що хтось проник до її квартири. Одразу приїхавши на місце, вона увійшла до квартири з працівниками поліції та виявила розкидані на підлозі речі й документи, побачила відчинені двері шафи, де знаходився відкритий глечик із ювелірними прикрасами, а також відчинені вікна, які містили сліди віджиму.

Судами в основу доказової бази по цьому кримінальному провадженню також було покладено показання свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що він вийшов покурити на балкон та побачив як ОСОБА_5 за допомогою стороннього предмета відчинив вікно сусідки ОСОБА_6 і проник всередину квартири. Він пішов додому й повідомив батька та сусідів, після чого вони вийшли на вулицю та очікували біля вікна квартири АДРЕСА_2 особу, яка туди проникла, при цьому викликали працівників поліції. Через деякий час засуджений вистрибнув із вікна та намагався втекти, проте перечепився через паркан та розбив голову, що допомогло їм його затримати. Під час втечі засуджений загубив викрутку, якою відчинив вікно потерпілої та телефон. Дані показання узгоджуються також з показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили факт проникнення ОСОБА_5 до квартири ОСОБА_6 .
Окрім наведених вище доказів суди послалися напротоколи огляду місця події від 28 жовтня 2017 року, протокол огляду предмету від 29 жовтня 2017 року, висновок експерта №12-4/1421 від 08 листопада 2017 року, а також інші докази, зміст яких детально відображено у вироку.
Таким чином, місцевий суд встановив, що наявні у цьому провадженні докази є взаємоузгодженими, оцінив їх сукупність з точки зору належності, допустимості, достатності та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК.
З судових рішень видно, що висновки судів про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, поєднаного із проникненням у житлоґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.15 - ч. 3 ст. 185 КК та правильністю кваліфікації його дій за цією статтею кримінального закону. Так, характер, послідовність дій та поведінка ОСОБА_5 до, під час і після вчинення злочину дозволяють констатувати наявність у його діях ознак незакінченого замаху на крадіжку, свідчать про те, що він діяв з прямим умислом на вчинення цього злочину, однак не довів його до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Показання потерпілої ОСОБА_6 підтверджують той факт, що засудженим вчинено саме замах на крадіжку, а не закінчений злочин, як це і було правильно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.15 - ч. 3 ст. 185 КК доведена поза розумним сумнівом.
Аргументи захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду предмету нічим не аргументовані, захисник не наводить жодних доводів у чому саме полягали порушення вимог КПК під час отримання доступу до інформації, що міститься в оглянутому предметі. Окрім цього, виходячи із сукупності доказів у цьому кримінальному провадженні, ці доводи не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3