Справа № 1-23/2009
Провадження № 1-в/595/1/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року

Бучацький районний суд Тернопільської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)» клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання на більш м`яке, -
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання на більш м`яке, посилаючись на те, що його засуджено вироком апеляційного суду Київської області від 17.08.2009 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.357, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказує, що метою його звернення є припинення порушень прав людини, гарантованих ст. ст. 28, 29 Конституції України та ст.ст. 1,3,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція). Довічне позбавлення волі, як вид кримінального покарання в Україні, підстави та практика його призначення, правила і порядок виконання системно порушують Конституцію України, чинні міжнародно-правові договори в галузі правосуддя та прав людини, що підтверджено, в тому числі практикою Європейського суду з прав людини. Вимога реальної можливості дострокового звільнення є складовою норми, закріпленої у практиці Європейського суду відносно ст.3 Конвенції. В заяві посилається на ряд рішень ЄСПЛ: «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії», «Кафкаріс проти Кіпру», №21906/04, «Леже проти Франції», №19324/02, «Ласло Магьяр проти Угорщини», №73593/10, 20 травня 2014 року, «Пєтухов проти України №2», №41216/13, 12 березня 2019 року, у яких суд дійшов висновку, що коли внутрішнє законодавство не передбачає можливостей перегляду вироку засудженого до довічного позбавлення волі зі спливом визначеного законом часу, або його дострокове звільнення, довічне ув`язнення не відповідає ст. 3 Конвенції. Вважає, що суд, керуючись принципом верховенства права, зобов`язаний припинити порушення Конвенції відносно нього, ОСОБА_4 , та прийняти рішення про його звільнення від подальшого відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_4 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання підтримав та просить його задовольнити з мотивів, які в ньому наведені.
Захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , будучи присутнім в судовому засіданні, просить клопотання засудженого задовольнити, пояснив, що метою звернення з даним клопотанням до суду є припинення порушень державою Україна прав засудженого ОСОБА_4 , гарантованих статтями Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Вказує, що ЄСПЛ в справі «Пєтухов проти України» вкотре констатував порушення статті 3 Конвенції (заборона катування) та вважає, що суди зобов`язані застосовувати практику ЄСПЛ, як джерело права, а тому просить замінити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на визначений термін позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що нормами національного законодавства не передбачено право особи, засудженої до довічного позбавлення волі, на звернення до суду з таким клопотанням. Зазначила, що єдиним механізмом звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі, який на сьогодні містить законодавство України є помилування. За наведених обставин просить відмовити в задоволенні клопотання.
Вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.
Порядок кримінального провадження, визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якого на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність, згідно яких кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів.
Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати Кримінальному процесуальному кодексу України.
При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить Кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми Кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення Кримінального процесуального кодексу України регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Згідно п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2021 року задоволено подання в.о. голови Чортківського районного суду Тернопільської області про зміну підсудності, матеріали клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про звільнення його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш м`яке направлено на розгляд у Бучацький районний суд Тернопільської області.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 відбуває покарання, призначене вироком апеляційного суду Київської області від 17.08.2009, яким його засуджено за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.357, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України та призначено, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього особисто належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 21.01.2010 вирок апеляційного суду Київської області від 17.08.2009 - залишено без змін.
16 лютого 2018 року ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволено. Зараховано засудженому згідно вироку апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2009 року ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в період з 21.01.2009 до 21.01.2010 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у строк відбуття покарання.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш м`яке відмовлено.
За даними характеристики ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)» від 30.03.2021, засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , (початок строку відбуття покарання 21.01.2009) з 18 травня 2009 року по даний час перебуває у місцях позбавлення волі. За час перебування під вартою в Київському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, вчинив одне порушення вимог режиму утримання, за що був притягнений до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав. З 16.12.2010 відбував покарання в Закарпатській УВП (№2). За час відбування покарання характеризувався негативно. Вчинив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. Заохочень не мав. Постановою начальника Закарпатської УВП (№9) від 14.03.2016 переведений із приміщення камерного типу маломісної камери (2 місця) до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки (4 місця). З 04.09.2012 по 08.06.2015 перебував на лікуванні в Херсонській виправній колонії (№ 61)», за цей час порушень вимог режиму не допускав. З 06.07.2017 відбуває покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)» на секторі максимального рівня безпеки. За час відбування покарання допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене. За активну участь у конкурсі до Дня Святого Миколая заохочувався адміністрацією установи, оголошено подяку. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, підтримує доброзичливі стосунки зі співкамерниками. За характером спокійний, врівноважений, скритний. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до державного майна та камерного інвентаря, дотримується вимог пожежної безпеки.
Як слідує з характеристики ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» від 11 листопада 2021 року, з 09.11.2021 засуджений ОСОБА_4 перебував на лікуванні в ДУ «Шепетівський багатопрофільний лікувальний заклад (№ 98)». За час перебування дисциплінарних проступків не вчиняв. У спілкуванні з адміністрацією установи стриманий, скритний, неохоче та невідверто відповідає на запитання.
За даними ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.02.2022 був доставлений в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» з ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» для відбування призначеного покарання.
Так, згідно ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Кримінальним кодексом України, передбачені окремі види покарань, які утворюють певну їх систему, які закріплені у ст.51 КК України у формі встановленого законом і обов`язкового для суду вичерпного переліку видів покарань, які розташовані у певному порядку - відповідно до ступеня їх суворості. Так, статтею 51 КК України визначено серед інших видів покарань визначені два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
У відповідності зі ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі є безстроковим основним видом покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Згідно ст. 4 КВК України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.
16 вересня 2021 року Другий сенат Конституційного Суду України виніс рішення № 6-р (ІІ)/2021 у справі за конституційними скаргами № 3-349/2018 (4800/18, 1328/19, 3621/19, 6/20), в якому визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину 1 статті 81, частину 1 статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбуття покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/21 не встановлена неконституційність кримінального закону, застосованого судом при вирішені справи щодо ОСОБА_4 та ухвалення відносно нього апеляційним судом Київської області вироку від 17.08.2009, а також перегляду вказаного вироку Верховним Судом України від 21.01.2010.
Виходячи із кримінального процесуального кодексу України, можливість звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року є міжнародним договором в розумінні пункту (а) частини першої статті першої Віденської конвенції про право міжнародних договорів.
Згідно ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.
Оскільки ні КК України, ні КПК України не передбачено порядку та процедури розгляду суддею заяви засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, тому суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не властиві суду, на даний час відсутні підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
У своїй постанові від 15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Таким чином, слід зазначити, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях покладає обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.
Суд також зазначає, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені. Отже, підстави для звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутні.
Проте, слід зазначити, що ч.ч.1,2 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно з ч. 7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Що стосується вирішення таких питань судом в порядку діючих статей 537, 539 КПК України, то таке можливе лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Зважаючи на наведене, на думку суду, на даний час відсутні підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства на виконання рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(ІІ)2021 щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
За даних обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання більш м`яким, слід відмовити.
На підставі ст.ст. 81, 82, 85, 87 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 370, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання на більш м`яке - відмовити.
Копії ухвали вручити прокурору, засудженому ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 .
Особову справу на засудженого ОСОБА_4 (том 1 ч.1, том 2) повернути до ДУ «Чортківська установа виконання покарань № 26».
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення, а для особи, яка тримається під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 21 лютого 2022 року о 10:00 год.

Суддя ОСОБА_1