10.02.22 Справа № 482/2324/18
1-кп/469/49/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_3
обвинувачений - ОСОБА_4 ,
захисник - ОСОБА_5
представник потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 надав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 , посилаючись на неприведення прокурором обвинувального акта у відповідність вимогам ст.291 КПК України після постановлення судом ухвали від 12 грудня 2019 року про повернення обвинувального акта прокурору, а також наявність інших недоліків обвинувального акта, крім визначених вказаною ухвалою суду, зокрема, відсутність дати складення обвинувального акта, складення його спільно слідчим та прокурором, який не є процесуальним керівником, не на фірмовому бланку прокуратури, та подальше затвердження цим же прокурором, відновлення досудового розслідування та проведення слідчих дій після повернення обвинувального акта та складення другого за рахунком обвинувального акта, що не передбачено законодавством, після закінчення досудового розслідування та спливу строку досудового розслідування.
Прокурор та представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти повернення обвинувального акта прокурору заперечували, вважали, що наявні підстави для призначення судового розгляду.
На підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення прокурору обвинувального акта, який не відповідає вимогам цього Кодексу.
Судами встановлено, що сформульоване прокурором обвинувачення є неконкретним, не містить даних щодо способу вчинення кримінального правопорушення, обставин його вчинення та причинного зв"язку між зазначеними у обвинувальному акті порушеннями у їх сукупності та наслідками протиправних дій, зокрема, в частині порушення водієм п.п.31.4, 31.4.5 "г", 10.1 Правил дорожнього руху України (стороною обвинувачення лише процитовано зміст зазначених пунктів з висновком про їх порушення, без визначення, у чому полягало порушення, та без викладення відповідних обставин, а саме: у чому полягала технічна несправність транспортного засобу, які саме шини та на яку вісь були встановлені в автомобілі Toyota Avensis реєстраційний номер НОМЕР_1 , їх модель, вид, розмір, конструкція, тип автомобіля вантажний чи легковий; чи починав водій ОСОБА_4 рух, перестроювався чи змінював напрямок руху, як саме та за яких обставин; не викладено обставини, які свідчать про наявність зв`язку між порушенням п.31.4, п.31.4.5 г ПДР України та наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень; не зазначено форму вини обвинуваченого у порушенні правил дорожнього руху, у тому числі наявність чи відсутність умислу водія ОСОБА_4 на керування транспортним засобом з технічними несправностями та, відповідно, не вирішено питання кримінально-правової кваліфікації дій водія щодо порушення вимог Правил дорожнього руху України, які забороняють експлуатацію технічно несправних транспортних засобів.
27 лютого 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт, складений 25.02.2020 слідчим СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 та прокурором Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , яким і затверджено цей обвинувальний акт 25 лютого 2020 року.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, виявлені судами порушення ст.291 КПК України усунуті частково: вилучено з тексту посилання на порушення п.31.4, п.31.4.5 г ПДР України; у іншій частині недоліки обвинувального акта не усунуті; посилаючись на порушення водієм ОСОБА_4 п.12.1 ПДР унаслідок неврахування дорожньої обстановки, стану транспортного засобу та необрання безпечної швидкості руху, прокурор не виклав у обвинувальному акті фактичні обставини такого порушення, зокрема, щодо стану транспортного засобу, який мав бути врахований водієм, та швидкості руху автомобіля.
Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов"язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За положеннями ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Диспозиція ч.1 ст.286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Зазначена норма є бланкетною, що потребує врахування положень інших відповідних нормативно-правових актів.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (п.3) рекомендовано судам ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 5-328кс16), фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Відштовхуючись від зазначеного розуміння формулювання обвинувачення, слідчий, прокурор при викладенні даного блоку інформації мають виходити із кримінально-правової концепції розуміння складу злочину. Тобто, наведені фактичні дані в своїй сукупності повинні створювати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого та прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.
Так як обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не містить викладу фактичних обставин щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що є перешкодою для реалізації обвинуваченим гарантованого йому Конституцією України та кримінальним процесуальним законом права на захист, а саме права бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, та унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, то суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України та його повернення прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд Миколаївської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Дата оголошення повного тексту ухвали: 13.45 год. 10 лютого 2022 року.
Суддя