Справа № 643/5193/20
Провадження № 1-кп/643/368/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 17.01.2020 року та за №0000389 від 13.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
І. Історія провадження.
У провадженні Московського районного суду м. Харкова у складі колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 04.02.2022 року включно.
У судовому засіданні 25.01.2022 прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, мотивоване тим, що наразі не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
ІІ. Позиції учасників кримінального провадження.
У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки заявлені прокурором ризики не підтверджені, а також просив суд змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на більш м`який.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
ІІІ. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Згідно з п. 20-5 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Тому, з урахуванням факту перебування судді ОСОБА_6 у нарадчій кімнаті, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою розглянуто головуючим у кримінальному провадженні.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 Кримінального процесуального України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 ст. 331 Кримінального процесуального України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 Кримінального процесуального України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Обираючи чи продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Згідно зі ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Статтею 199 Кримінального процесуального кодексу України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах та наркотичних засобів у великих розмірах, з метою збуту, вчинене за попередньою групою осіб, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, не всі свідки допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Також, судом встановлено, що обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, не має достатніх міцних соціальних зв`язків.
Також з матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000389 від 13.02.2018 за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Однак незважаючи на це, під час розгляду даного кримінального провадження Фрунзенським районним судом м. Харкова ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, і ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави.
За таких обставини матеріали кримінального провадження свідчать про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики продовжують існувати та виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого, а саме, тримання під вартою.
При цьому, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що тільки найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає тяжкості вчинених злочинів, які йому інкримінуються та встановлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не відпали.
При цьому, суд зазначає, що більш м`який запобіжний захід забезпечити виконання цієї функції обвинуваченому не зможе.
Більше того, стороною захисту не доведено, що змінилися обставини, які були досліджені та взяті до уваги саме при обранні запобіжного заходу обвинуваченому.
При цьому, суд враховує, що матеріали провадження не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Докази, які б спростовували наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, стороною захисту не надано.
Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Водночас, суд звертає увагу і на те, що в цій справі тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід, як на це вказує сторона захисту не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 25.03.2022 року включно.
3. Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`який.
4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
5. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
6. Повний текст ухвали буде проголошено 28.01.2022 року о 14:30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1