КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/2475/18 Провадження № 11-кп/824/3876/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000227 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2021 року змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі.
Також потерпілий просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн.
У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання час його перебування під вартою з 08 квітня 2018 року по 16 грудня 2020 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обрано.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 24 000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті вимог за цивільним позовом відмовлено.
Також цим вироком вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та речових доказів.

В доводах апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_9 не погоджується із вироком суду першої інстанції.
Апелянт зазначає, що не погоджується із призначеним ОСОБА_6 покаранням, вважає його явно несправедливим, через м`якість.
Потерпілий вказує, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, жодного разу не вибачився перед ним, не намагався відшкодувати збитки, тому, як вважає апелянт, обвинуваченому має бути призначене покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Також апелянт не погоджується із розміром моральної шкоди, та вважає помилковими висновки суду про те, що виникненню конфлікту, внаслідок якого було вбито його сина, передувала неетична поведінка останнього.
Потерпілий зазначає, що життя його сина оцінити неможливо, але сума, яка визначена судом не може покрити найменшої межі її відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2018 року ОСОБА_6 разом зі своїми родичами, серед яких був ОСОБА_11 , святкував Великдень в лісі біля с. Чорногородка Макарівського району Київської області. Там між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 виник конфлікт, в який втрутився ОСОБА_6 та ОСОБА_13 та інші особи. Словесний конфлікт переріс в бійку, в процесі якої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші особи наносили ОСОБА_6 удари. Коли бійка закінчилася до ОСОБА_6 , який тримав у руці ніж, став наближатися ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 з метою помсти за нанесені йому образи.
Реалізуючи цей умисел, близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з метою помсти за особисту образу під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, тримаючи у правій руці ніж, який мав при собі, стоячи навпроти ОСОБА_12 , захватив його лівою рукою за шию та умисно наніс йому цим ножем зправа наліво два удари в ліву частину грудної клітки, завдавши ОСОБА_12 колото-різану рану передньої поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії та колото-різану рану лівої бокової поверхні грудної клітки по задньо-підпахвинній лінії з пошкодженням внутрішніх органів (серця), що супроводжувалися масивною внутрішньою крововтратою та шоком, в результаті чого ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Макарівської центральної районної лікарні.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу в частині цивільного позову, потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржується.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання та вирішення цивільного позову.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого,зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Судом враховано також те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у завданні смерті ОСОБА_12 , що правильно визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд обґрунтовано визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі та мотивував, чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований.
Водночас суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушення в повному обсязі не визнав, належних висновків не зробив, тому суд призначив йому покарання у в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, та не в розмірі її найнижчої межі.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними, в той час як рішення суду щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Щодо доводів апелянта про неправильне вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди, то вони частково заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000,00 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 48 787,03 гривень.
Позов в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого матеріальної не оспорюється в апеляційному порядку.

Відповідно до роз`яснень, як містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_9 встановив наявність такої шкоди, протиправність діянь особи, що її завдала, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями ОСОБА_6 та вину останнього у її заподіянні, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В той же час, на думку колегії суддів, вбивство сина потерпілого спричинило та продовжує спричиняти йому моральні страждання внаслідок втрати близької людини, і ця втрата є незворотною, що значно позначилось на укладі його життя, а тому грошовий еквівалент такої шкоди визначений судом першої інстанції не правильно.
Враховуючи тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, суттєві зміни у його житті, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , з 100 000,00 грн. до 200 000,00 грн.
На думку колегії суддів грошовий еквівалент моральних страждань ОСОБА_9 у розмірі 200 000,00 грн., відповідатиме критеріям виваженості, справедливості та розумності.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково та змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову шляхом збільшення розміру завданої потерпілому моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4