УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0006619 від 14.12.2015р. за апеляційними скаргами начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17.03.2017 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро Миколаївської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області; громадянина України; освіта вища; не одруженому, не працюючого, є депутатом Вознесенської міської ради Миколаївської області 7 скликання, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 263 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_13
обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_12
захисники обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_10
ОСОБА_8 , ОСОБА_15
потерпілі ОСОБА_16 ,
представник потерпілого ОСОБА_17

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 скасувати.

Ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, призначивши покарання за:
-ч. 1 ст. 294 КК України у вигляді позбавлення волі строком 7 років.

-ч.2 ст. 342 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.

-ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 років.

-ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 5

-років.

-ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 6 років.

-ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 353 КК України у вигляді позбавлення волі строком З

-роки.

На підставі ст.70 КПК України шляхом поглинення менш суворою покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши покарання за:

-ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 5

-років.

-ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 6 років.

-ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 353 КК України у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

-ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст. 70 КПК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити докази, викладені в апеляційній скарзі. Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0006619 в сумі 8409 грн.58 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати. Ухвалити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просять вирок суду в частині визнання ОСОБА_12 винним за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 353, ч.1 ст. 263 КК України скасувати. В цій частині ухвалить новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати невинуватим у вчиненні злочинів за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 353, ч.1 ст. 263 КК України та виправдати.

В решті вирок залишити без змін. Дослідити письмові докази як обвинувачення так і захисту, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Короткий зміст заперечення захисника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора

В своїх запереченнях захисник ОСОБА_8 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора. Вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_9 .

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України визнано невинуватим та виправдано.
Цим же вироком визнано ОСОБА_9 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України, та призначено покарання:
-за ч. 1 ст. 294 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.
-за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
-ч. 1 ст. 353 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КПК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 термін попереднього ув`язнення з 14 грудня 2015 року по 10 жовтня 2016 року.

ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України визнано невинуватим та виправдано.
Визнано ОСОБА_12 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання:
-ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять)років.
-ч. 1 ст. 353 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
-ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КПК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_12 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця роботи, проживання або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 солідарно судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 3434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 46 коп.
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 4182(чотири тисячі сто вісімдесят дві) гривні 16 коп.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 294, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146 КК України та ОСОБА_12 за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального Закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_18 за ч.4 ст. 296 КК України, зміни кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 353, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України на ч.1 ст. 353 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України на ч.1 ст. 353 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Зазначає, що суд не обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виключення обвинувачення передбаченого ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 342 КК України.

Вказує, що дії обвинувачених органами досудового розслідування та державним обвинуваченням кваліфіковані за ч.2 ст. 353 КК України, разом з тим є безпідставним висновок суду, про те, що використання обвинуваченими саме форменого одягу суперечить наданим суду доказам. Оскільки, як висновком експерта № 306 від 19.01.2016 року так і показами самого експерта ОСОБА_19 підтверджено використання обвинуваченими саме форменого одягу.

Зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 353 КК України передбачена відповідальність за вчинення того самого діяння, тобто самовільного присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, пов`язаного з використанням форменого одягу.

Вважає недоречним та безпідставним посилання суду на постанову КМ України від 14.08.2013р. №594 «Про формений одяг працівників міліції», оскільки цей документ не єдиний у МВС, і невідповідність форменого одягу вилученого у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 моделям, що передбачає вказаний нормативно-правовий акт, не спростовує його належності до форменого одягу. Вважає, що дії обвинувачених необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 353 КК України.

Звертає увагу, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. Пояснює, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 прийшовши до кабінету директора ДП ДГ «Агрономія» ОСОБА_16 бачили, що там проходе нарада, не запитавши елементарного дозволу в керівника та присутніх осіб, не вибачившись перед ними при вході до кабінету, розуміючи, що своїми умисними діями вони заважають людям працювати, проте, вперто та впевнено продовжували чинити свої дії показуючи свою явну, очевидну та безсумнівну зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявляючи знову ж таки явну неповагу до суспільства, при цьому принизили їх та протиставили себе останнім.

На думку апелянта, вина ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень цілком та повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Не погоджується прокурор і з призначеним покарання обвинуваченим та вказує, що судом фактично не враховано те, що в обвинувачених відсутні будь-які пом`якшуючі покарання обставини, хоч і про констатовано вказаний факт у вироку, не враховано поведінку обвинувачених, які упродовж усього судового розгляду кримінального провадження демонстрували байдужість до вчинених ними злочинів, не розкаялися, а також намагалися чинити тиск на суд у прийнятті рішень. Вважає, що судом безпідставно враховано на користь прийнятого рішення щодо необхідності звільнення від призначеного покарання ОСОБА_12 те, що він є депутатом Вознесенської міської ради, а також призначення мінімального строку позбавлення волі ОСОБА_9 перебування останнього в зоні АТО та наявність відзнаки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає, вирок в частині кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.146, ч.1 ст. 353 КК України необґрунтованим внаслідок не відповідності фактичним обставинам кримінального провадження та висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що судом не досліджувались та не зазначені докази які б вказували, що ОСОБА_9 має на меті спровокувати натовп до масових заворушень біля будівлі Верховної Ради України 31.08.2015р., разом з невстановленою слідством особою заздалегідь підшукали пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яні та металеві палиці, вибухові пакети та вибухові пристрої, які мали намір використовувати у якості зброї для протидії працівникам правоохоронних органів, не досліджувався і предмет який нібито використовував ОСОБА_9 як зброю, спеціально пристосовану для заподіяння тілесних ушкоджень.

Вказує, що стороною обвинувачення не встановлено місце скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст. 294 КК України, а в оскаржуваному вироку суду вказано два різних місця, а саме поруч із будівлею Верховної Ради України за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 5 та поруч із будівлею готелю «Київ» за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 26/1.

Зауважує, що стороною обвинувачення не проведено огляд місця події та не вжито заходів для встановлення місця вчинення кримінального правопорушення, що судом при постановленні оскаржуваного вироку не взято до уваги, без дослідження належних та допустимих доказів, вважає такі висновки суду такими що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються дослідженими доказами.

Захисник звертає увагу, що доказуючи вину ОСОБА_9 , суд першої інстанції зазначив ті докази, які є недопустимі у розумінні ст. 87 КПК України.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на справу «Вєсєлов, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 проти Російської Федерації», апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним даним кримінального провадження та не підтверджується дослідженими доказами.

Категорично не погоджується сторона захисту із висновками суду першої інстанції про визнання винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146 КК України. Пояснює, що потерпілий ОСОБА_16 не покидав свого робочого кабінету, фізичний вплив до нього обвинувачені не застосовували, нанесення будь-яких тілесних ушкоджень в суді першої інстанції не підтверджено.

Посилання суду на пояснення свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , як на доказ вини ОСОБА_9 захисник вважає неналежними тому, що всі перелічені свідки є прямо або опосередковано залежні від ОСОБА_16 .

Окрім цього, зазначає, що всі свідки були присутні в судді під час допиту кожного із них при відкритих дверях зали суду, оскільки була спека, та після допиту спілкувались між собою, що виключило розбіжність у їх показаннях та прямо порушило вимоги ч. 4 ст. 325 КПК України, відповідно до якої кожний свідок допитується окремо.

Не погоджується сторона захисту і з тим, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 353 КК України. Посилаючись на висновок експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №306 від 19.01.2016р. зазначає, що експерт у своєму висновку не надає однозначної відповіді про те, що саме такий одяг є форменим одягом працівника правоохоронного органу України та що саме одяг такого зразка використовується співробітниками Міністерства внутрішніх справ України. З вищевикладеного, захисник робить висновок, що одяг у якому були затримані ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не є формою працівників правоохоронних структур, а тому в сукупності вказані факти свідчать про відсутність кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України в діях ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 вважають вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийнятий з істотним порушеннями процесуального законодавства.

Зазначають, що з двох десятків допитаних свідків, лише чотири повідомили про нібито зі слів обвинувачених вони мали намір викрасти потерпілого.

Вважають, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 прибувши до приміщення ДП «Агрономія» мали на меті саме викрадення потерпілого. Ті дії, що були вчиненні обвинуваченими у повному обсязі відповідають меті їх прибуття до потерпілого, а саме люстрація. Оскільки заради її проведення ОСОБА_12 та ОСОБА_9 і виводили потерпілого з приміщення його кабінету, що підтверджується та відповідає показам обвинувачених та не спростовано іншими матеріалами справи.

Щодо попередньої змови групою осіб, захисники зазначають, що цей факт стороною обвинувачення недоведений, як і не доведена мета прибуття обвинувачених до ДП «Агрономія», а тому говорити про будь-яку змову без мети прибуття, вважають юридично некоректно.

Окремо звертають увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази наявності у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень під час нанесення яких ОСОБА_16 міг відчувати фізичні страждання.

Щодо визнання ОСОБА_12 винним за ч.1 ст. 353 КК України, пояснюють, що Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року ліквідовано всі управління МВС в областях України, та утворено Головні управління Національної поліції. Станом на 14 грудня 2015 року - день вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, такого правоохоронного органу як міліція вже не існувало. На думку захисників, те, що обвинувачені сказали що працює міліція - не може вважатися самовільним присвоєння владних повноважень правоохоронного органу, оскільки на той час такого правоохоронного органу як міліція в Україні вже тривалий час не існувало. Про що також добре відомо було як потерпілому так і свідкам, адже ліквідація міліції та утворення Національної поліції тривало досить довго і постійно і активно висвітлювалося в різних засобах масової інформації.

На думку захисників у діях обвинувачених відсутній склад злочину передбачений ч. 1 ст. 353 КК України.

Крім того, сторона захисту вважає пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 1 ст.263 КК України щодо зберігання ним боєприпасів, незаконним та необґрунтованим, оскільки зберігання передбачає володіння ними, та триманням не при собі, а в обраному місці. Не має місця в діях ОСОБА_12 і носіння боєприпасів, оскільки боєприпаси хоч і були начебто вилучені в жилеті, який знятий з ОСОБА_12 , за версією слідства, але самі боєприпаси не перебували безпосередньо при ОСОБА_12 , та знайдені окремо від нього - що зафіксовано безпосередньо як письмовими доказами обвинувачення, так озвучено в показах свідків обвинувачення. Що ж до придбання боєприпасів, то досудове розслідування з цього питання не проводилося, а походження боєприпасів не відомо як для органу досудового розслідування, процесуальних керівників, суду так і самого ОСОБА_12 .

Звертають увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_12 не було вручено підозру за ч. 1 ст. 263 КК України у порядку та спосіб, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України. Пояснюють, що 20.04.2016 року слідчим ОСОБА_36 в приміщенні СІЗО м. Миколаєва, без участі адвокатів було вручено ОСОБА_12 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.04.2016 року (фактично попередня підозра була доповнена ч. 1. ст. 263 КК України). Відповідно до повідомлення про підозру, яке вручено ОСОБА_12 14.12.2015 року, вбачається, що воно підписане прокурором Миколаївської області ОСОБА_37 , а вручено прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_38 . Враховуючи вищевикладене, та вимоги ст. 279 КПК України, зазначене вище повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.04.2016 року, на думку апелянтів, мав право вручити ОСОБА_12 або прокурор Миколаївської області ОСОБА_39 , або лише прокурор - процесуальний керівник в кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_12 .

Зауважують, що бездіяльність слідчого ОСОБА_40 , яка виявилася у незалученні захисників ОСОБА_12 , адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до процесуальних дій - а саме вручення ОСОБА_12 повідомлення про зміну раніше врученої підозри є незаконною, як є незаконним і невручення вищезазначеного повідомлення адвокатам взагалі.

В решті вирок суду, ухвалений в частині обвинуваченого ОСОБА_12 , сторона захисту, вважають законним та таким що не підлягає зміні.

Узагальнені доводи заперечення захисника ОСОБА_8 .

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник не погоджується із твердженням сторони обвинувачення, оскільки, на його думку, в апеляційній скарзі не зазначено якими саме доказами підтверджується винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, а також відсутні докази які дають підстави для обвинувачення передбаченого ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 342 КК України.

Зазначає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано доказів того, що потерпілий ОСОБА_41 31.08.2015 виконував покладені на нього обов`язки щодо охорони громадського порядку, відсутні докази будь-якого тілесного ушкодження отриманого ОСОБА_42 , а також підтвердження тілесних ушкоджень від дій саме ОСОБА_43 , відсутні предмети, які використовувались як зброя.

Зауважує, що стороною обвинувачення не встановлено який саме правоохоронний орган використовує одяг у якому був затриманий обвинувачений ОСОБА_9 . Одяг у якому були затримані ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не є формою працівників правоохоронних структур, а тому в сукупності вказані факти свідчать про відсутність кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України в діях ОСОБА_9 .

Звертає увагу, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що у діянні ОСОБА_9 та ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. А тому зазначає, що сторона обвинувачення безпідставно вважає, що мета дій обвинувачених задля досягнення якої вони вчинили хуліганські дії, що передували іншому злочину не впливає на кваліфікацію, а тому виправдовуваний вирок в цій частині ухвалено безпідставно.

Посилається на висновок експерта №1858 від 17.12.2018, відповідно до якого, предмет наданий на дослідження не є вогнепальною зброєю, а є габаритним макетом 7,62 мм автомату Калашникова.

На думку захисника, твердження сторони обвинувачення щодо застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень в ході досудового розслідування та судового розгляду не підтверджується жодним доказом дослідженим судом, а тому в діях як ОСОБА_9 так і ОСОБА_12 кваліфікація злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України не вбачається.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку 31.08.2015 року близько 08:00 години, поруч із будівлею Верховної Ради України, за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 5, низка осіб, серед який був обвинувачений ОСОБА_9 , маючи на меті спровокувати натовп до масових заворушень, у разі ухвалення Верховною Радою України у першому читанні проекту змін до Конституції України, заздалегідь підшукали пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яні та металеві палиці, вибухові пакети та вибухові пристрої, які мали намір використати у якості зброї для протидії працівникам правоохоронних органів, та які принесли з собою на площу поруч із будівлею Верховної Ради України. Після зібрання, ОСОБА_9 інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, маючи при собі дерев`яні та металеві палиці, вибухові пакети та вибухові пристрої, розташувалися навпроти кордонів з працівників правоохоронних органів, які виконували покладені на них обов`язки з охорони громадського порядку під час роботи Верховної Ради України.
Дізнавшись про результати голосування та прийняття в першому читанні проекту змін до Конституції України, близько 13:30 години спровокований невстановленими особами натовп, серед якого був ОСОБА_9 , поруч із будівлею Верховної Ради за адресою: місто Київ, вул. Грушевського, 5, та готелем "Київ" здійснив активну фізичну протидію та опір працівникам правоохоронних органів та військовослужбовцям Національної Гвардії України, які є представниками влади, супроводжуючи свої дії застосуванням у якості зброї предметів, спеціально пристосованих для заподіяння тілесних ушкоджень.
Зокрема, ОСОБА_9 , приймаючи активну участь у масових заворушеннях разом з іншими особами нападав на працівників правоохоронних органів - співробітників роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві та військовослужбовців Національної Гвардії України, які є представниками влади, не виконував їхні законні вимоги щодо припинення порушення громадського порядку, намагався нанести їм тілесні ушкодження, кидав в них різні предмети, штовхав їх та спеціально пристосованою для заподіяння тілесних ушкоджень пластиковою палицею, завдав декілька ударів в обличчя співробітнику роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_44 - який був у форменому одязі та виконував службовий обов`язок по охороні громадського порядку, завдавши йому фізичного болю та побоїв.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 294 КК України, як активна участь у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, опором представникам влади із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя.
Суд першої інстанції виключив із обвинувачення ОСОБА_9 , обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України, - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та обвинувачення за ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опір працівникові правоохоронного органу та військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку та кримінального правопорушення, пославшись на те, що ці дії обвинуваченого ОСОБА_9 охоплюються складом злочину, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України.

Крім того, 14.12.2015, близько 09 години 00 хвилин, ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою викрадення ОСОБА_16 , на автомобілі «Мерседес-Спринтер», білого кольору, державний реєстраційний номер якого не встановлено, прибули до адміністративної будівлі ДП ДГ «Агрономія», яка розташована в с. Агрономія, Арбузинського району, Миколаївської області по вул. Парковій, 1, де на той час у своєму службовому кабінеті знаходився ОСОБА_16 .
Прибувши на місце вчинення злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, одягнувшись у одяг чорного кольору із написом «МВС», з метою введення в оману оточуючих щодо свого дійсного статусу та забезпечення безперешкодного викрадення ОСОБА_16 , а також демонструючи масово-габаритний макет 7,62 мм автомату Калашникова з метою запобігання можливому спротиву, представившись працівниками «міліцій», зайшли до кабінету потерпілого. В той же час невстановлена особа з метою запобігання можливого спротиву здійснила декілька пострілів, один з яких - впритул живота ОСОБА_23 , від чого остання відчула різкий біль. Внаслідок вказаних дій у ОСОБА_16 та інших осіб, які знаходились у приміщенні адміністративної будівлі ДП ДГ «Агрономія», виникли реальні підстави побоюватися за своє життя та здоров`я. Подавивши таким чином спротив, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 застосували до ОСОБА_16 фізичну силу, що спричинило біль намагались викрасти його та силоміць перемістити з кабінету до автомобіля «Мерседес-Спринтер», чим заподіяли потерпілому фізичні страждання.

Однак, свій злочинний умисел, направлений на викрадення ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, не змогли довести до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками ДП ДГ «Агрономія».

Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 кваліфіковані за частиною 2 статті 353 КК України, їх додатково звинувачено у використанні форменого одягу під час самовільного присвоєння владних повноважень.

За цим епізодом, дії обвинувачених судом кваліфіковані:
- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України - як незакінчений замах на викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
- за ч. 1 ст. 353 КК України - як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь. Приймаючи рішення про перекваліфікацію дій обвинувачених з ч. 2 ст. 353 КК України на ч. 1 ст. 353 КК України суд заначив, що використання обвинуваченими саме форменого одягу не підтверджено наданим суду доказам.

Крім цього, ОСОБА_12 , у невстановлений час та у невстановленому місці, без передбаченого законом дозволу придбав 25 патронів калібру 5,45 мм., які станом на 14.12.2015 незаконно носив та зберігав у кишені розвантажувального жилету чорного кольору, розміщеній на правій, верхній, передній його частині, та які були вилучені працівниками поліції під час огляду.

Дії ОСОБА_12 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме - придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, органами досудового розслідування та державним обвинуваченням вказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 кваліфіковані також за ч. 4 статті 296 Кримінального Кодексу України, оскільки, на думку органів досудового розслідування, ці дії грубо порушили громадський порядок.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, дійшов до висновку про те, що метою дій обвинувачених було викрадення потерпілого, свої дії обвинувачені вчиняли задля досягнення цієї мети, їх дії не були позбавлені необхідності, що в свою чергу виключає суб`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, а тому у діяннях ОСОБА_9 та ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та виправдав обвинувачених за цим обвинуваченням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, є депутатом Вознесенської міської ради, раніше не судимий, вважав необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі, але не зв`язане з реальним відбуттям покарання, застосувавши ст. 75, 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, перебував в зоні АТО у складі добровольчого батальйону, має відзнаку "За оборону Донецького аеропорту" не працює, в силу ст. 89 КК України не судимий, вважав необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі. Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачав.

Суд стягнув з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 солідарно судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 3434,46 грн., а також, стягнути з ОСОБА_9 судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 4182,16 грн.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд прийшов до таких висновків.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України, відповідає сукупності зібраним та викладеним у вироку доказам, яким судом першої інстанції дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників в цій частині є безпідставними, оскільки, незважаючи на невизнання обвинуваченими вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 та ч. 1 ст. 353 КК України, їх винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України, підтверджені перевіреними й викладеними у вироку суду доказами, а саме показами потерпілого, свідків, відомостями, що містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколах проведення слідчого експерименту та іншими дослідженими в судових засіданнях доказами.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 винним себе у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України не визнав та зазначив, що 13 грудня 2015 року він з хлопцями проводили навчання з бойового мистецтва на відкритій місцевості. Тренувалися до пізньої ночі, залишилися ночувати в автобусі, а зранку 14 грудня 2015 року поїхали у напрямок міста Вознесенськ. Коли проїжджали ДП "Агрономія" виникла ідея заїхати туди й провести так звану "народну люстрацію" його керівникові ОСОБА_16 , оскільки, з мережі Інтернет їм було відомо, що він є дуже непорядною людиною. Це був понеділок і їм було відомо, що по понеділках на підприємствах проводять наради. Приїхавши до будівлі підприємства, вони з ОСОБА_12 зайшли до приміщення, інші хлопці поїхали шукати сміттєвий бак. ОСОБА_16 сидів за столом та проводив нараду, вони з ОСОБА_12 підійшли до нього, потерпілий запитав, хто вони такі, на що отримав відповідь "давай вийдемо і дізнаєшся". ОСОБА_16 підвівся зі столу та добровільно пішов у бік дверей. Попереду йшов він, ОСОБА_9 , за ним ОСОБА_16 , останній ОСОБА_12 . Потім почалася штовханина, він, ОСОБА_9 вибіг на двір, потім побачив, що ОСОБА_12 не має та повернувся до приміщення, де його повалили на землю та почали бити. ОСОБА_16 особисто наносив йому тілесні ушкодження, в наслідок яких у нього була ЧМТ, проте після затримання, в наданні медичної допомоги йому було відмовлено. Під час цих подій одягнений він був у форму чорного кольору, з написами "МВС", берці, тактичні рукавиці та балаклаву. Балаклаву не знімали, так як хотіли справити враження, і планували її знати після того, як кинуть ОСОБА_16 в сміттєвий бак. Зброї у них не було, був тільки макет автомату, який належив ОСОБА_12 . Під час сутички в приміщенні, він чув звук, хлопок, але на постріл це не було схоже. З ОСОБА_16 вони особисто не знайомі, неприязних відносин не мають.

При цьому, під час подій 14 грудня 2015 року працівниками поліції вони не представлялися, на них була одягнута форма чорного кольору, яка придбана ними для проведення тренувань на місцевості, букви на спині «МВС» виконані англійською мовою.

Обвинувачений ОСОБА_12 , в свою чергу, в судовому засіданні у суді першої інстанції також не визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 353 КК України, надавши пояснення про те, що з ОСОБА_9 він знайомий з 1997 року. 11 грудня 2015 року він домовився із ОСОБА_9 на проведення навчання з бойового мистецтва, так як планував у подальшому вступити до добровольчого батальйону. Вранці 13 грудня 2015 року ОСОБА_9 приїхав до м. Вознесенськ на мікроавтобусі "Мерседес" в якому знаходилося ще четверо невідомих йому раніше хлопців. Як їх звуть він не знає, зверталися вони один до одного за "позивними". В автобусі він переодягнувся у форму чорного кольору з написом англійськими літерами "МВС". Цілий день вони проводили навчання на місцевості, за старшого у них був ОСОБА_9 , так як він має бойові навички, неодноразово був у зоні АТО, був у складі добровольчого батальйону. При собі ОСОБА_12 мав макет автомату Калашнікова, калібром 7 мм, макет магазину до нього. Оскільки, навчання тривали допізна, вони вирішили залишитися ночувати в автобусі, а зранку поїхати по домівках. Рано вранці, коли вони поверталися до міста, у них почалася розмова про політичну ситуацію в країні. Коли проїжджали повз підприємства "Агрономія", ОСОБА_9 запропонував заїхати туди і провести "народну люстрацію" керівникові підприємства ОСОБА_16 . Всі погодилися. Приїхавши до адміністративної будівлі підприємства, він та ОСОБА_9 зайшли до приміщення, а інші хлопці поїхали шукати сміттєвий бак для проведення люстрації. Коли вони з ОСОБА_9 зайшли до кабінету, ОСОБА_16 сидів за столом, та проводив нараду. Він з ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_16 , той запитав "хто ви такі" на що вони відповіли "Пішли на вулицю, там розкажемо" . ОСОБА_16 підвівся та добровільно почав виходити з приміщення. Попереду йшов ОСОБА_9 , за ним ОСОБА_16 , а ззаду він, ОСОБА_45 . Дійшовши до середини приміщення, ОСОБА_46 раптом став, потім почалася штовханина, ОСОБА_47 повалили на землю, зв`язали йому руки та ноги, зняли з нього розгрузку та закинули у бік під стіл, утримували його до приїзду працівників поліції. Де був у той час ОСОБА_9 він не бачив. Десь через хвилин 20-30 приїхали працівники поліції, вивели його у іншу кімнату, а згодом відвезли до райвідділу. Макет автомату Калашнікова належить йому, ніякої бойової та холодної зброї у нього не було. З ОСОБА_16 він особисто не знайомий. Під час сутички в приміщенні, він чув звук, хлопок, але на постріл це не було схоже.

При цьому, під час подій 14 грудня 2015 року працівниками поліції вони не представлялися, на них була одягнута форма чорного кольору, яка придбана ними для проведення тренувань на місцевості, букви на спині «МВС» виконані англійською мовою.

Разом з тим, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, незважаючи на невизнання вини обвинуваченими, суд першої інстанції вірно встановив, що їх вина у вчиненні інкримінованих їм цих злочинів підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами в їх взаємозв`язку.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, щодо недоведеності їх винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 353 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який пояснив, що 14.12.15 р. о 07:20 він прийшов на своє робоче місце, о 07:30 почалася нарада, всього на ній було присутніми 22 чоловіка - спеціалісти ДП "ДГ"Агрономія". Приблизно о 09:00 годині він почув у приймальні грюкіт потім у кабінет увійшло три чоловіка, які були одягнені у чорну форму, ззаду на спині якої він пізніше побачив напис білими буквами «МВС», в чорних масках-балаклавах, чорні берци, у одного з них був автомат, схожий на автомат Калашнікова, у двох інших були пістолети. Хтось із чоловіків крикнув "всем оставаться на своих местах, работает милиция". Потім двоє з чоловіків підійшли до нього, той, що був з автоматом, був з права, взяли за руки і почали тягти до виходу. Він чинив опір, проте нападники силоміць підняли його з крісла та повели до виходу з кабінету. Він запитав чи є у них якісь документи для його арешту, відповіді не було. Коли його довели до середини кабінету, на відстань близько 4-5 метрів від столу, він почав сильніше опиратися, потім піднявся зі стільця головний агроном підприємства та інші працівники, які допомогли йому звільнитися від нападників. Одного з чоловіків зразу затримали, другий намагався втекти, як з`ясувалося пізніше втекти намагався ОСОБА_9 , проте його також затримали, третій, що стояв на вході, практично в приймальні, почав стріляти проте йому вдалося втекти. Під час нападу було зроблено чотири постріли, де саме стріляли він не знає, на його погляд, частини пострілів була здійснена в приймальні, частина в кабінеті. Люди були налякані, не розуміли, що відбувається. Після затримання нападників, з одного з них було знято балаклаву - це був обвинувачений ОСОБА_9 , з яким потерпілий раніше зустрічався, та був знайомий. Другого нападника, який був з автоматом, потерпілий не знав, раніше його не бачив. Після затримання з нападників зняли також розгрузки, в кишені однієї із них міліція потім знайшла патрони, а також знайшли рацію, також знайшли сміттєві пакети, димову шашку, яку кинув третій нападник та вона не спрацювала. Всі ці речі поклали на його робочий стіл. Відразу, після затримання, один із нападників представився " ОСОБА_48 ", другий представився « ОСОБА_49 », пізніше з`ясувалося, що це був ОСОБА_50 . Після затримання нападників зв`язали та поклали на підлогу. Працівники підприємства намагалися затримати й інших осіб, проте їм вдалося втекти на автомобілі. На якому авто вони приїхали він не бачив, але працівники підприємства сказали, що це був білий «Бус». Під час нападу у ОСОБА_9 був пістолет, проте він його викинув і особа яка втікала, третій нападник, забрав пістолет.

Також потерпілий зазначив що з ОСОБА_9 був раніше знайомий. У листопаді 2015 року, ОСОБА_9 з іншою особою на ім`я « ОСОБА_51 » намагалися викрасти його в м. Миколаєві, де він був з робочою поїздкою. Вони заблокували його автомобіль біля приміщення відділення "Приват Банку", що знаходиться в районі Варварівського мосту, намагалися затягнути його в машину, в автомобілі був третій учасник цієї події, на задньому сидінні, якого потерпілий не бачив, а тільки чув його голос. Як пояснив потерпілий, тоді викрасти його не вдалося, бо він почав голосно говорити, що на нього здійснюється напад, там були перехожі, охорона банку і нападники його відпустили і втекли. Пізніше ще була одна зустріч з ОСОБА_9 , коли він їхав з м. Миколаїв, у смт. Олександрівка зупинився побалакати по телефону. До машини підійшли особи на ім`я « ОСОБА_51 » та ОСОБА_9 , сказали що він винен ОСОБА_9 гроші, погрожували йому. Тоді йому також вдалося втекти від цих осіб. Також ОСОБА_52 та особа на ім`я « ОСОБА_51 » приїжджали до потерпілого на підприємство та вимагали від нього гроші, казали, що ОСОБА_9 постраждав біла будинку парламенту, тому йому потрібні гроші для того щоб виїхати з країни. Після того як 14 грудня 2015 року ОСОБА_9 затримали, він сказав, що йому замовили вбити ОСОБА_16 , або його викрасти, або вимагати від нього кошти. За цих обставин він звертався до правоохоронних органів, СБУ, проте на його звернення не відреагували належним чином. Під час спроби викрасти потерпілому, за його словами, було завдано фізичного болю, оскільки йому заламували та викручували руки, силоміць та проти його волі виводили з кабінету. У нього залишилися синці та подряпини на руках. Згідно показів потерпілого на меті у нападників було саме його викрадення, оскільки це організована група, кожен із нападників мав свої обов`язки. Операція по викраденню була заздалегідь підготовлена-знайдена нова форма, берці, балаклава, машина на якій вони приїхали.

Показання потерпілого в частині фактичних обставин справи у суді підтвердили свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_53 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_54 .

Так, свідок ОСОБА_22 суду показала, що після того, як осіб, які здійснили напад на ОСОБА_16 затримали, вони зразу сказали, що хотіли вивезти ОСОБА_16 до с. Олександрівка, там передати іншим особам.

Свідок ОСОБА_23 показала, що на її питання щодо мети їх приїзду до ДП ДГ "Агрономія" ОСОБА_9 відповів їй, що їх (обвинувачених) завдання - "надіти ОСОБА_16 пакет на голову, вивезти за село, а далі вже не їхня справа".

Свідок ОСОБА_24 показала, що після затримання в обвинувачених питали, навіщо вони це зробили. ОСОБА_9 сказав, що "Устал бегать", хотіли підзаробити грошей, вивезти ОСОБА_16 за село і передати іншим особам.

Свідок ОСОБА_25 суду також показав, що після затримання обвинувачені пояснили, що хотіли ОСОБА_16 вивезти за село.

Свідок ОСОБА_26 також засвідчила, що після затримання обвинувачені сказали, що хотіли директора вивезти за село, пересадити у іншу машину, їм за це заплатили кошти.

Свідок ОСОБА_27 суду показала, що після затримання обвинувачені сказали, що хотіли вивезти директора та пересадити у іншу машину.

Свідок ОСОБА_28 суду показав, що зі слів обвинувачених знає, що їх (обвинувачених) завданням було вивезти потерпілого за село.

Свідок ОСОБА_29 суду показала, що 14 грудня 2015 року під час наради до кабінету ОСОБА_16 увірвалися люди у чорній формі із написом «МВС» та сказали: «Сидеть, работает милция».

Свідок ОСОБА_53 суду показала, близько 9 години 14 грудня 2015 року під час нападу до кабінету зайшло двоє людей в чорній формі з написом «МВС» та сказали «всем оставатися на местах, работает милиция».

Свідок ОСОБА_31 суду засвідчив, що, вранці 14.12.2015 року на підприємстві була нарада, наприкінці наради до кабінету зайшло 2 чоловіки одягнені в чорну форму з написом на спині "МВС", сказали "всем оставаться на своих местах, работает милиция».

Свідок ОСОБА_55 суду показала, що проходила нарада, під час якої забігло двоє чоловіків, однин з автоматом, інший - з пістолетом, вони сказали "Всем сидеть работает милиция.

Свідок ОСОБА_56 суду показав, що14.12. 2015 року під час проведення наради на підприємстві до приміщення зайшло двоє людей у формі на якій був напис «МВС» та сказали «работает милиция».

Свідок ОСОБА_34 суду показала, що 14.12. 2015 року під час проведення наради на підприємстві до приміщення зайшло двоє людей у формі на якій був напис «МВС» , сказали «всем оставаться на местах, работает милиция».

Свідок ОСОБА_35 суду показав, 14.12. 2015 року під час проведення наради на підприємстві в приймальні почувся грюкіт, потім до приміщення зайшло двоє людей у масках та формі на якій був напис «МВС» ті сказали «всем оставаться на местах, работает милиция».

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілого та свідків є недостовірними відсутні, оскільки, вони є логічними, послідовними та несуперечливими, надані особами, які були безпосередньо присутніми під час вищевказаних подій, а також додатково підтверджуються:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 61-62), відповідно до якого, свідок ОСОБА_57 впізнав на фото № 1 ОСОБА_9 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 63-64), відповідно до якого, свідок ОСОБА_26 впізнала на фото № 2 ОСОБА_12 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 при цьому, саме на цій особі знаходилася розгрузка в якій знаходилися патрони;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 65-66), відповідно до якого, свідок ОСОБА_57 впізнав на фото № 2 ОСОБА_12 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 67-68), відповідно до якого, свідок ОСОБА_58 впізнав на фото № 1 ОСОБА_9 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 69-70), відповідно до якого, свідок ОСОБА_58 впізнав на фото № 2 ОСОБА_12 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 73-74), відповідно до якого, свідок ОСОБА_28 впізнав на фото № 1 ОСОБА_9 , як чоловіка який намагався викрасти ОСОБА_16 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 (т. 2 арк.с. 78-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_59 та фототаблицею до нього (т. 2 арк.с. 82-86, 87-89);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_23 та фототаблицею до нього (т. 2 арк.с. 90-94, 95-96);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_22 та фототаблицею до нього (т. 2 арк.с. 97-101, 102-105).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважаючи їх такими, що підтверджують активну участь обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 КК України. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їм злочину, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про доведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України колегія суддів виходить з того, що безпосереднім об`єктом цього злочину - є особиста воля, під якою розуміється свобода вибору людиною місця свого перебування чи свобода переміщення. Суспільна небезпечність незаконного позбавлення волі або викрадення людини полягає в тому, що таке діяння посягає саме на недоторканість людини, яка охороняється і гарантується Конституцією, а якщо воно вчиняється за обтяжуючих обставин, то додатково ставить у небезпеку життя або здоров`я потерпілого.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людини вибирати за своєю волею місце перебування. Найнебезпечнішим видом незаконного позбавлення волі є викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення і утримання потерпілого викрадачем. Викрадення може супроводжуватися фізичним або психічним (погрози) насильством. Дані діяння у вигляді викрадення та незаконного позбавлення волі є закінченими з моменту фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого та до часу звільнення потерпілого. Із суб`єктивної сторони злочин вчиняється лише з прямим умислом і може характеризуватися різними мотивами (користь, помста та ін.). Обов`язковим є усвідомлення особою незаконності діяння, що нею вчинюється.

Посилання сторони захисту, на те що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 прибувши до приміщення ДП «Агрономія» мали на меті саме викрадення потерпілого є неспроможними та спростовується показаннями свідків ОСОБА_60 , ОСОБА_59 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Так, свідок ОСОБА_22 суду показала, що після того, як осіб, які здійснили напад на ОСОБА_16 затримали, вони зразу сказали, що хотіли вивезти ОСОБА_16 до с. Олександрівка, там передати іншим особам.

Свідок ОСОБА_23 показала, що на її питання щодо мети їх приїзду до ДП ДГ "Агрономія" ОСОБА_9 відповів їй, що їх (обвинувачених) завдання - "надіти ОСОБА_16 пакет на голову, вивезти за село, а далі вже не їхня справа".

Свідок ОСОБА_60 суду показав наступне, 14 грудня 2015 р. після спроби здійснити викрадення директора підприємства ДП ДГ «Агрономія» ОСОБА_16 , він з ОСОБА_59 на службовому автомобілі намагалися наздогнати машину на якій приїхали обвинувачені, проте це їм не вдалося, оскільки закінчився бензин.

Свідок ОСОБА_59 суду засвідчив, після затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_12 він підібрав автомат з яким був ОСОБА_12 , вибіг надвір, там була машина на якій приїхали нападники, в ній сидів водій та ще одна особа, у якої також був автомат, свідок хотів вистрілити з автомата, але потім побачив, що автомат не справжній, і він ним розбив ліве заднє вікно автомобіля. На дворі стояв службовий автомобіль, свідок ще з працівниками підприємства хотіли догнати втікачів на машині, але доїхавши до Олександрівки у них закінчився бензин.

Свідок ОСОБА_61 суду пояснила, що 14. 12.2015 року вона прийшла до ДП ДГ «Агрономія» у справах, знаходилася в коридорі біля дверей приймальні. Десь о 8.20 год. вона почула шум, та побачила як до приміщенні вбігло 4 хлопця у масках та чорній формі з написом на спині «МВС», які наказали всім лежати. Потім почула постріли, хто стріляв вона не бачила. Після того, як пролунали постріли вона вийшла з приміщення та на дворі побачила білу машину. Біля машини були також хлопці у чорній формі.

Свідок ОСОБА_62 суду пояснив, що вранці 14 грудня 2015 року привіз дружину до контори в ДП «Агрономія», дружина зайшла в середину приміщення, а він залишився в машині. В дзеркало свого автомобіля він побачив як до приміщення під`їхав білий Мерседес, з номерами на чорному фоні білої краскою «5000». З машини вийшло 5 чоловіків в чорній формі з написом «МВС» та масках які зайшли до приміщення, у двох з них був автомат. Автомобіль залишився стояти біля приміщення. Хвилин через 10 з приміщення вийшла дружина і вони від`їхали до аптеки. Також він бачив, як нападники сіли в авто та поїхали.

Свідок ОСОБА_63 суду пояснила, що 14 грудня 2015 року вона перебувала в приміщені контори ДП «Агрономія», близько 8.35 год. до приміщення вбігли чоловіки одягнені в чорну форму з написом «МВС», які крикнули «всем лежать, работает милиция». Вона сприйняла їх як працівників міліції. Потім з кабінету директора почулися крики та постріли, вона вийшла на вулицю, на вулиці стояла машина з заведеним двигуном, відкритими дверима і біля неї було ще двоє чоловіків у формі.

Свідок ОСОБА_64 суду показав, що вранці 14.12.2015 року у них на підприємстві була нарада, десь о 9.30 до приміщення забігло двоє людей, одягнутих у чорну форму з написом на спині «МВС», пролунали постріли. В одного з них був пістолет, в іншого автомат. Намагалися вивести силоміць директора. Коли нападників затримали, хтось з присутніх сказав, що на дворі є ще чоловіки у машині. Хотіли їх догнати, проте в машині закінчився бензин і вимушені були повернулися на підприємство.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілий та зазначені свідки обмовили обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, в матеріалах справи немає, бо ретельний аналіз показань цих осіб у їхній сукупності та взаємозв`язку, свідчать про правильність їх оцінки судом першої інстанції, і доводи апеляційної скарги захисників зворотне не доводять.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_9 та ОСОБА_12 злочину, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винність ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.146 КК України, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 та їх версії події про те, що вони не мали на меті викрадення людини, а метою їх приїзду до ДП ДГ «Агрономія» було проведення «народної люстрації», і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показами потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_53 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , які були очевидцями злочину, з яких випливає, що характер дій обвинувачених вказує на те, що вони були спрямовані саме на викрадення людини та їх намір на це, вони відкрито захопили потерпілого і поза його волею, протиправно, з застосуванням фізичної сили намагались перемістити з того місця, де потерпілий знаходився, у невідомому напрямку, що само по собі утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України.

Крім того, в своїх показаннях, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачені не заперечували, що прибули до ДП ДГ «Агрономія» та зайшли до кабінету потерпілого, з метою проведення «народної люстрації», а саме вивести ОСОБА_16 з кабінету та силою помістити в сміттєвий бак. Тобто, незаконне переміщення потерпілого всупереч його волі з одного певного місця, де він вільно перебував згідно з власною волею, до іншого.

При цьому, як показав потерпілий під час спроби викрасти йому було завдано фізичного болю, оскільки йому заламували та викручували руки, силоміць та проти його волі виводили з кабінету.

Мотиви, з яких обвинуваченими були вчиненні такі дії, не спростовують їх наміру на вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки, вони усвідомлювали протиправність свої їх дій, виходячи з фактичних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які були ними вчинені, та, які б у разі не затримання обвинувачених з неминучістю би призвели до переміщення потерпілого в будь-яке інше місце супротив його волі.

Посилання сторони захисту на те, що показання перелічених свідків не є достовірними, адже свідки є працівниками ДП ДГ "Агрономія" та безпосередньо підпорядковані потерпілому, є безпідставним, оскільки показання зазначених свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджують винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 146 КК України.

Крім того, вказані свідки надавали показання у встановленому законом порядку, під час дачі свідчень склали присягу, та були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень. Дотримання цього порядку, само по собі забезпечує достовірність їх показів.

До того ж доказів впливу ОСОБА_16 на будь-кого зі свідків не надано, сам же по собі факт роботи свідків на державному підприємстві, яким потерпілий лише керує, не свідчить та не може свідчити про порушення ними обов`язків свідків.

Що стосується посилання захисників на те що, у діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 353 КК України апеляційний суд визнає їх безпідставним з огляду на наступне.

Самовільним присвоєнням владних повноважень або звання службової особи є дії, які полягають у введенні в оману інших осіб стосовного свого дійсного статусу з метою видати себе за певну службову особу і використати надані їй повноваження.

Так, об`єктивна сторона вказаного складу злочину визначає, як неправомірні (на порушення встановленого порядку, за відсутності підстав) активні дії приватної особи, яка шляхом обману інших осіб видає себе за певну службову особу і використовує її повноваження з метою впливу на потерпілого для досягнення власних інтересів. Спосіб скоєння злочину може бути різним, словесне повідомлення про вигадані повноваження або замовчування свого справжнього статусу; надання підроблених або чужих документів; одягнення форменого одягу або дуже схожого на нього тощо. Самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи матиме місце і в тому випадку, коли винний помилково був сприйнятий за службову особу і, підтримавши цю думку інших осіб, скористався цим для вчинення суспільно небезпечної дії.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Крім того, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є мета - використати самовільно присвоєні владні повноваження або звання службової особи для вчинення суспільно небезпечного діяння.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_65 ОСОБА_31 ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_34 , ОСОБА_66 , 14.12.15 року під час робочої наради на ДП "ДГ"Агрономія" до кабінету ОСОБА_16 увірвалися люди у чорній формі із написом «МВС» та сказали «всем оставатися на местах, работает милиция». Потім двоє з чоловіків підійшли до ОСОБА_16 , взяли за руки і почали тягти до виходу. Тобто дії обвинувачених були направлені на створення стресової ситуації, з метою введення в оману оточуючих щодо свого дійсного статусу, задля безперешкодного викрадення людини.

Крім того, в своїх поясненняч в суді першої інстанції ОСОБА_9 зазначав, що під час цих подій одягнений він був у форму чорного кольору, з написами "МВС", берці, тактичні рукавиці та балаклаву. Балаклаву не знімали, так як хотіли справити враження, і планували її знати після того, як кинуть ОСОБА_16 в сміттєвий бак. Зброї у них не було, був тільки макет автомату, який належить ОСОБА_12

Невикористання під час скоєння цього діяння будь-яких зовнішніх прикмет (ознак) належності до представника влади, як-от носіння форменого одягу, пред`явлення службового посвідчення, оперування званням працівника поліції, вчинення інших реальних дій, не змінює (не усуває) його злочинності, оскільки самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи можуть утворювати різні за способом (формою) дії, зокрема й у вигляді усного повідомлення про наявність владних повноважень іншим особам. Визначальним (головним) є те, щоб ці дії за своїм змістом (характером) були необхідною, невід`ємною умовою вчинення іншого суспільно небезпечного діяння. Використання зовнішніх (очевидних) ознак належності до представника влади чи службової особи, яке, як правило, призначено для надання більшої переконливості цим діям, розкриває природу самого діяння, впливає на ступінь його тяжкості, характеризує особу винного й мають юридичне значення.

За такого, є вірним висновок суду першої інстанції, про те, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_12 присутній саме склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 353 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора, проте, що судом не вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 353 КК України, та їх дії необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст. 353 КК України, як самовільне присвоєння владних повноважень, пов`язане з використанням форменого одягу, є неприйнятними, оскільки, надані стороною обвинувачення докази, а саме висновок експерта № 306 від 19.01.2016 року, не дають чіткого визначення, що обвинуваченими використовувався саме формений одяг працівника правоохоронного органу. Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 зазначив, що форма, в яку були одягнуті обвинувачені, ним досліджувалася як форма спецпідрозділів, оскільки про це було зазначено в постанові про призначення експертизи. Разом з тим, в своїх висновках він не стверджував, що зазначена форма є форменим одягом спецпідрозділів, а лише припустив, що вона може використовуватись цими підрозділами.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведеного, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 під час замаху на викрадення потерпілого ОСОБА_16 використовували форму працівника правоохоронного органу, тому суд першої інстанції обґрунтовано виключив з їх обвинувачення за ст. 353 КК України цю кваліфікуючу ознаку.

Також є неспроможним доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України .

Так, за версією обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_12 прийшовши до кабінету директора ДП ДГ «Агрономія» ОСОБА_16 бачили, що там йде нарада, не запитавши елементарного дозволу в керівника та присутніх осіб, не вибачившись перед ними при вході до кабінету, розуміючи, що своїми умисними діями вони заважають людям працювати, проте, вперто та впевнено продовжували чинити свої дії показуючи свою явну, очевидну та безсумнівну зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявляючи знову ж таки явну неповагу до суспільства, при цьому принизили їх та протиставили себе останнім.

Дійсно об`єктом захисту у ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод.

Разом із цим, суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

В основі відмежування хуліганства від інших злочинів перебуває така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Обвинувачення стверджує, що своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_12 грубо порушили громадський порядок «з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися шляхом вчинення насильницьких дій стосовно інших громадян, протиставити себе іншим громадянам, їх правам та свободам, діяли з особливою зухвалістю, яка виразилась в демонстрації зневаги до особистих та невід`ємних прав і свобод людини, вчиненні насильницьких дій стосовно потерпілого ОСОБА_16 та інших громадян.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, метою дій обвинувачених було викрадення потерпілого, свої дії обвинувачені вчиняли задля досягнення цієї мети, їх дії не були позбавлені необхідності, що в свою чергу виключає суб`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_12 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників щодо необґрунтованого засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст. 294 КК України та ОСОБА_12 за ч.1 ст. 263 КК України то вони є прийнятними, виходячи з наступного.

Мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності обвинуваченого, його роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладенні судом в обґрунтування своїх висновків.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, а саме в активній участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, опором представникам влади із застосуванням предметів, які використовувалися, як зброя.

Так, суд зазначив, що 31.08.2015 року близько 08:00 години, поруч із будівлею Верховної Ради України, за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 5, ОСОБА_9 разом з іншими особами, маючи на меті спровокувати натовп до масових заворушень, у разі ухвалення Верховною Радою України у першому читанні проекту змін до Конституції України, заздалегідь підшукали пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яні та металеві палиці, вибухові пакети та вибухові пристрої, які мали намір використати у якості зброї для протидії працівникам правоохоронних органів, та які принесли з собою на площу поруч із будівлею Верховної Ради України. Після зібрання, ОСОБА_9 , інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, маючи при собі дерев`яні та металеві палиці, вибухові пакети та вибухові пристрої, розташувалися навпроти кордонів з працівників правоохоронних органів, які виконували покладені на них обов`язки з охорони громадського порядку під час роботи Верховної Ради України.

Дізнавшись про результати голосування та прийняття в першому читанні проекту змін до Конституції України, близько 13:30 години спровокований невстановленими особами натовп, серед якого був ОСОБА_9 , поруч із будівлею Верховної Ради за адресою: місто Київ, вул. Грушевського, 5, та готелем "Київ" здійснив активну фізичну протидію та опір працівникам правоохоронних органів та військовослужбовцям Національної Гвардії України, які є представниками влади, супроводжуючи свої дії застосуванням у якості зброї предметів, спеціально пристосованих для заподіяння тілесних ушкоджень.

Зокрема, ОСОБА_9 , приймаючи активну участь у масових заворушеннях разом з іншими особами нападав на працівників правоохоронних органів - співробітників роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві та військовослужбовців Національної Гвардії України, які є представниками влади, не виконував їхні законні вимоги щодо припинення порушення громадського порядку, намагався нанести їм тілесні ушкодження, кидав в них різні предмети, штовхав їх та спеціально пристосованою для заподіяння тілесних ушкоджень пластиковою палицею, завдав декілька ударів в обличчя співробітнику роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_44 - який був у форменому одязі та виконував службовий обов`язок по охороні громадського порядку, завдавши йому фізичного болю та побоїв.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується.

Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, полягає саме в особистій, інтенсивній, значній за характером діяння чи об`єму, участі особи у вчиненні будь-яких із визначених у диспозиції закону дій.

Вимогами частини 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Суспільна небезпечність масових заворушень полягає в тому, що цей злочин є результатом дій натовпу - великої кількості людей, дії яких мають характер бешкету і супроводжуються насильством над людьми, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, насильницьким виселенням громадян, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя. Підвищену суспільну небезпечність становлять дії організаторів і активних учасників масових заворушень, дії яких вирізняються агресивністю, напруженням емоцій. Вони і спричиняють значні порушення громадського порядку, завдають шкоди нормальному функціонуванню державних і громадських структур, ритму суспільного життя, праці та спокою людей. Ці дії часто завдають шкоди життю, здоров`ю людей, різним формам власності, громадській безпеці, авторитету органів державної влади.

В зв`язку з цим, особиста, інтенсивна, значна за характером діяння чи об`ємом участь особи при масових заворушеннях, яка полягає у здійсненні насильства над особами, погромів, підпалів, знищенні майна, захопленні будівлі, опору представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувались, як зброя, є предметом доказування.

Таким чином, негативні кримінально-правові наслідки скоєного обвинуваченими злочину повинні носити індивідуальний характер, відповідати вставленим та дослідженим під час судового розгляду обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції вважає, що стороною обвинувачення не доведено та не підтверджено належними доказами вина обвинуваченого ОСОБА_9 в тому, що він був активним учасником у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особами, погромами, підпалами, знищенням майна, опором представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувалися, як зброя.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції та під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_9 заперечував свою активну участь в масових заворушеннях. Пояснив, що 31 серпня 2015 року він знаходився в м. Києві, планував їхати "на Донбас". Верховною Радою України в цей день планувалося приймати зміни до Конституції України, в частині надання Донбасу особливого статусу. Він, як людини, яка під час Революції Гідності був на Майдані, неодноразово воював в АТО, пройшла "Донецький аеропорт" та є членом партії "Свобода", не вважав таке вірним, для нього ці зміни до Конституції, в разі їх прийняття, означають легалізацію "сепаратистів", буде означати, що даремно люди воювали. З соціальних мереж він дізнався, що планується мітинг під Верховною Радою з метою недопущення прийняття цих змін до Конституції України. Оскільки, у нього був вільний час, та він бажав не допустити прийняття цих змін, він пішов до Верховної Ради, де взяв участь у проведенні цього мітингу. Потім, коли мітинг закінчився, він, в складі групи однодумців, йшли через Маріїнський парк. В парку позаду їх йшли працівники міліції, і останні кинули камінням в голову одному із учасників мітингу. Потім почалася бійка з працівниками міліції, але це було з метою самозахисту. Він, ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень нікому з співробітників правоохоронних органів не наносив фізичну протидію їм не виказував.

Разом з тим, виклад фактичних обставин, які суд визнав доведеними не містять відомостей, які б вказували на та, що ОСОБА_9 приймав активну участь у масових заворушеннях. А саме, що його діяння мали інтенсивний, значний характер, що ним здійснювалось насильство над особами, а також що він приймав участь в погромах, підпалах, знищенні майна, захопленні будівлі, виказував опір представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувались, як зброя.

Суд першої інстанції виклав обсяг обвинувачення загальними фразами, обмежився лише посиланням на те, що ОСОБА_9 спеціально пристосованою для заподіяння тілесних ушкоджень пластиковою палицею, завдав декілька ударів в обличчя співробітнику роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_44 - який був у форменому одязі та виконував службовий обов`язок по охороні громадського порядку, завдавши йому фізичного болю та побоїв.

Між тим, матеріали кримінального провадження не містять доказів (документів) на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_41 являвся співробітником роти Спеціального призначення ГУМВС України в місті Києві та 31.08.2015 року близько 08:00 години перебував поряд з будівлею Верховної Ради України, за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 5, та виконував свої службові обов`язки по охороні громадського порядку. Тобто, матеріали кримінального провадження не містять будь яких документів, які б підтверджували статус потерпілого ОСОБА_67 , як співробітника правоохоронного органу, який був задіяний для охорони громадського порядку 31.08.2015 року в м. Києві.

Також матеріали кримінального провадження не містять доказів (медичних документів, висновків експерта) про те, що потерпілому ОСОБА_44 були спричинені тілесні ушкодження чи завдано побоїв.

На підтвердження своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, суд послався на показання потерпілого, ОСОБА_67 , який у судовому засідання пояснив, що 31 серпня 2015 року 10.00 години, за наказом керівництва він в складі роти Спеціального призначення перебував біля Верховної Ради для охорони громадського порядку в зв`язку з проведенням мітингу. Там було багато мітингувальників, він чув шум, крики, вибухи. Потім їм сказали перейти до готелю «Київ», там також було близько 100-150 мітингувальників, які поводили себе активно, та відволікти їх увагу від іншого спецпідрозділу. Біля готелю «Київ» мітингувальники кидали у них пляшки, сміття, били їх пластиковими вудочками. Обвинувачений ОСОБА_9 також був серед мітингувальників, він поводив себе активно. Особисто він кинув в потерпілого пляшку та вдарив вудкою. Пляшка попала йому у голову. В результаті дій ОСОБА_9 він отримав удар по губі палкою від чого вона почала пекти, крові на ній не було. Мітингувальників вони не били, а тільки відбивали їхні удари. Це протистояння відбувалося десь протягом пів години, потім вони відступили. За медичною допомогою він не звертався.

На відомості, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2015 року, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_41 вказав на особу на фото № 2, як одного з активних учасників масових заворушень, який 31.08.2015 року біля готелю «Київ» наніс йому декілька ударів пластиковою палкою по обличчю. Також ця особа здійснювала інші активні дії з порушення громадського порядку, провокувала працівників спецпідрозділів, та кидала в працівників спецпідрозділів різні предмети. На фото № 2 зазначений ОСОБА_9 ( т. 2 арк.с. 165-168);

На відомості, які містяться у відеоматеріалах наданих АТЗТ «Укр.нез.ТВкорпорація», телеканал «Інтер», АТ «Телерадіокомпанія Люкс», ТОВ «Новий Канал», Українська опер служба ГУ МВС України в м. Києві на яких містяться ряд файлів під назвами «MVI_0312, MVI_0298 драка (бойко), MVI_0116, 20150831_151508, 00005, які надані працівниками УОС України, які переглянуто під час судового розгляду справи, та на яких зафіксовані дії ОСОБА_9 ; висновки експерта від 23.05.2015 №76 (звуку та відеозапису) відповідно до яких у наданих відеограмах файлів «MVI_0312, MVI_0298 драка (бойко), MVI_0116, 20150831_151508, 00005 ознак автоматизованого монтування немає, що досліджено в судовому засіданні; протокол огляду предметів від 02.10.2015, а саме двох цифрових відеокамер Sony HDR-CX160, які використовувалися співробітниками УОС ГУ ВС України м. Київ для фіксації подій 31.08.2015 коло Верховної Ради України вул. Грушевского, 5 м. Київ, які видав начальник 7 відділу ГУМВС України в м. Київ ОСОБА_68 ; протоколом огляду предметів від 02.10.2015, а саме цифрової відеокамери «Canonpowershot sx50HS», які використовувалися співробітниками УОС ГУ ВС України м. Київ для фіксації подій 31.08.2015 коло Верховної Ради України вул. Грушевского, 5 м.Київ, які видав начальник 7 відділу ГУМВС України в м.Київ ОСОБА_69 ..

Однак, зазначені відеозаписи не містять відомостей, які б вказували на активну участь ОСОБА_9 в масових заворушеннях, а тому не підтверджують висунутого ОСОБА_9 обвинувачення.

За відсутності об`єктивних даних, на підтвердження статусу співробітника правоохоронного органу та відсутності доказів щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень чи побоїв, покази потерпілого ОСОБА_67 є недостатніми для визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведені вище обставини, є неприйнятними доводи апеляційної скарги прокурора також про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342 КК України ( опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку) та ч.2 ст. 345 КК України ( в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків).

Проаналізувавши, зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України. За такого, вирок в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст. 294 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення. А тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про недоведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Частиною 2 ст.1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пунктом 2 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1954 року передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_12 в частині пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, даних вимог законів та Конституції не дотримався в повному обсязі.

Згідно приписів ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Вказані обставини встановлюються зібраними доказами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Докази, для їх допустимості, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 86 КПК України, повинні бути отримані у порядку, встановленому КПК України.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_12 , у невстановлений час та у невстановленому місці, без передбаченого законом дозволу придбав 25 патронів калібру 5,45 мм., які станом на 14.12.2015 незаконно носив та зберігав у кишені розвантажувального жилету чорного кольору, розміщеній на правій, верхній, передній його частині, та які були вилучені працівниками поліції під час огляду.

ОСОБА_12 свою вину у вчинення цього інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, суду показав, що під час вищевказаних подій він був одягнутий у форму чорного кольору з написом на куртці «МВС», берци, балаклаву, тактичні рукавиці та розгрузочний жилет. При собі він мав макет автомату Калашнікова, який належить йому. Ніяких патронів, в тому числі і калібру 5,45 мм у нього не було.

На підтвердження свої висновків, щодо винуватості ОСОБА_12 за ч.1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції у вироку послався на показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_70 , які в судовому засіданні показали, що після затримання ОСОБА_12 працівниками підприємства з нього було знято жилет, в одному з карманів якого знаходилися набої, калібру 5,45 мм.

Показання свідків-понятих ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , які підтвердили, що 14.12.2015 року в їх присутності, під час огляду місця події у будівлі ДП ДГ «Агрономія» в кабінеті директора на столі був виявлений та вилучений разом з іншими предметами жилет. Слідчий із середньої кишені якого дістав патрони, які перерахували і поклали у пакет.

На протокол огляду місця події за адресою с. Агрономія Арбузинського району Миколаївської області від 14 грудня 2015 року, схемою та фототаблицею до нього, з яких вбачається, що під час проведення огляду місця події було виявлено та вилучено зі столу, розташованого в кабінеті директора, розгрузочний жилет чорного кольору, з кишені якого вилучено, 25 предметів, зовні схожих на набої калібру 5,45 мм, які поміщено до пакету № 7 (т. 2 арк.с. 5 -60)

На відомості, які містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 р. (т. 2 арк.с. 71-72), відповідно до якого, свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_26 впізнали на фото № 2 ОСОБА_12 , як чоловіка на якому була розгрузка з патронами;

На висновки експерта № 1859 від 17.12.2015 року за результатами судово-балістичної експертизи, відповідно до якого, зокрема, предмети, поміщені під час огляду місця події до пакету № 7, у кількості 25 шт., є бойовими припасами - 5,45 мм військовими патронами, придатними до стрільби, виготовленими промисловим способом (т. 2 арк.с. 126-130).

Разом з тим, повторно дослідивши та проаналізувавши зазначені докази, колегія суддів вважає їх недостатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України поза розумним сумнівом.

Зазначені бойові припаси, були вилучені з кишені розгрузочного жилету, який без належного забезпечення збереження тривалий час до приїзду співробітників правоохоронних органів та початку проведення огляду місця події, знаходився в кабінеті в якому перебувала велика кількість сторонніх осіб. Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що не можна беззаперечно стверджувати, що бойові припаси, вилучені з кишені розгрузочного жилету, який виявлений під час огляду місця події на столі приміщення, в якому проводився огляд, незаконно придбав, зберігав та носив саме обвинувачений ОСОБА_12 .

Те, що жилет, в кишені якого в подальшому прокурором були виявлені бойові припаси, тривалий час знаходився в доступному для багатьох осіб приміщенні, без забезпечення належного його збереження, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який в судових засіданнях, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції пояснив, що 14.12.15 р. під час проведення наради на якій були присутніми 22 чоловіка - спеціалісти ДП "ДГ"Агрономія", до його службового кабінету увійшло три чоловіки, які були одягнені у чорну форму, ззаду на спині якої він пізніше побачив напис білими буквами «МВС», в чорних масках-балаклавах, у одного з них був автомат, схожий на автомат Калашнікова, у двох інших були пістолети. Зазначені особи заявили, що вони є співробітниками міліції, та силоміць намагались витягти його з кабінету. Коли його довели до середини кабінету, працівники підприємства допомогли йому звільнитися від нападників. Одного з чоловіків, як потім з`ясувалось це був ОСОБА_12 , зразу затримали, другий ОСОБА_9 намагався втекти, однак, його також затримали, третій, що стояв на вході, практично в приймальні, почав стріляти та йому вдалося втекти. Після затримання з нападників зняли розгрузки, в кишені однієї із них міліція потім знайшла патрони, а також знайшли рацію, сміттєві пакети, димову шашку, яку кинув третій нападник та вона не спрацювала. Всі ці речі співробітники підприємства поклали на його робочий стіл, де вони і знаходились до приїзду співробітників правоохоронних органів. Після затримання нападників зв`язали та поклали на підлогу. Після чого про зазначені події повідомили правоохоронні органи, працівники яких прибули на місце події десь через годину.

Зазначені обставини також підтвердили свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_53 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 які підтвердили, що під час затримання осіб, які намагались викрасти потерпілого ОСОБА_16 , працівники підприємства зірвали жилет з одного із нападників, який в подальшому помістили на стіл директора і він там знаходився до приїзду співробітників правоохоронних органів.

Дані обставини підтверджуються і відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події від 14.12.2015 року ( т.2 а.с.5-10), та показаннями свідків-понятих ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , щодо обставин та місця вилучення бойових припасів із розгрузочного жилета, який був виявлений на столі в кабінеті директора.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, пояснень обвинувачених, потерпілого, показань свідків, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 14 грудня 2015 року близько 09-00 години були затримані працівниками підприємства та передані співробітникам правоохоронних органів, коли ті прибули на місце події. Разом з тим, протокол про затримання ОСОБА_12 в порядку ст. 208 КПК України було складено уповноваженою особою лише в період з 16 години 40 хвилин до 17 години 45 хвилин. (т.1 а.с.115) Тобто з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме з порушенням права на захист затриманої особи.

Так, на час коли розпочався огляд місця поді 14.12.2015 року о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_12 , відповідно до положень ст. 209 КПК України, був особою, яку фактично затримала уповноважена службова особа, перебував за місцем проведення огляду, однак, в порушення вимог ст. 208 КПК України йому не були роз`яснені підстави затримання, у вчиненні якого злочину він підозрюється та його процесуальні права, передбачені кримінальним процесуальним законом, він не був залучений до проведення огляду, чим був позбавлений права мати захисника та робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду, в тому числі і щодо вилучених бойових припасів, незаконне поводження з якими йому ставиться в провину.

Численні процесуальні порушення, які допущені уповноваженими службовими особами під час затримання ОСОБА_12 та проведення огляду місця події, вилучення бойових припасів не безпосередньо у обвинуваченого, викликають обґрунтовані сумніви у приналежності цих предметів саме ОСОБА_12 .

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

З цього приводу, також неодноразово висловлював правову позицію і Європейський суд з прав людини.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Таким чином, оскільки судом не встановлено достатніх та належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, вирок в частині засудження ОСОБА_12 за ч.1 ст. 263 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. А тому доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 353 КК України є кримінальним проступком, та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст.146 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

Як встановлено судом, зазначені злочини були скоєні ОСОБА_9 та ОСОБА_12 14.12.2015 року. Таким чином, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, закінчились строки давності, визначені ст. 49 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , в судовому засіданні апеляційного суду 17.05.2021 року, було надано згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи викладене, вирок в цій частині стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України.

Разом з тим, оскільки відсутня згода обвинуваченого ОСОБА_12 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Вирок стосовно ОСОБА_12 в частині засудження за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України підлягає зміні, а ОСОБА_12 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 та ч. 1 ст. 353 КК України на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 412,413, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17.03.2017 року стосовно ОСОБА_9 в частині засудження за ч.1 ст. 294, ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 294 КК України закрити, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діянні складу цього кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України закрити, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України.

Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17.03.2017 року стосовно ОСОБА_12 в частині засудження за ч. 1 ст. 263 КК України скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

Цей же вирок стосовно ОСОБА_12 в частині засудження за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 353 КК України змінити, звільнити ОСОБА_12 від покарання, призначеного за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 146 та ч. 1 ст. 353 КК України на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді