Дата документу 13.09.2021 Справа № 332/3365/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/978/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/3365/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12.06.2020 року приблизно о 20 годині, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №16 по вул.Тенісній в м.Запоріжжя, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя, а саме в лобно-скроневу ділянку ліворуч та один удар своєю правою ногою в область лівої руки, а саме в голівку лівої променевої кістки, чим спричинив потерпілому рану в лобно-скроневій ділянці ліворуч, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, а також багатоуламковий перелом голівки лівої променевої кістки зі зміщенням кісткових уламків, який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити. Свої вимоги мотивувала тим, що з показів свідків вбачається, що кожен по різному розповідав обставини справи та добре побачити місце події не було можливим через перебування свідків у стані алкогольного сп`яніння. Віддаленість від міста події також всіма свідками зазначалась різна, незважаючи на те, що всі стояли разом. Протоколи слідчих експериментів за участі свідків, потерпілого та обвинуваченого оцінені судом у вироку однаково. Зокрема у вироку зазначено, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 підтвердив конфлікт та бійку з потерпілим, що не відповідає дійсності. Адже під час слідчого експерименту обвинувачений розповів та показав, яким чином потерпілий послизнувся та впав на руку. При цьому суд жодним чином не зазначив, що відповідно до висновку експерта №537/к тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись за обставин, зазначених потерпілим, свідками та підозрюваним ОСОБА_9 . Докази, надані стороною обвинувачення, не містять фактичних даних, які б дали змогу прийти до висновку про наявність в діях обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; потерпілого, прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 12.06.2020 року йому на роботу зателефонувала дружина і сказала, що ОСОБА_10 кидався на неї з цеглиною. Після роботи ввечері він прийшов додому і йому дружина з сусідами розповіли про вказану ситуацію. Потім підійшов ОСОБА_10 і він запитав в нього з приводу конфлікту з дружиною, але ОСОБА_10 був у сильному алкогольному сп`янінні. ОСОБА_10 почав відходити, а він йшов за ним. Біля жіночої консультації ОСОБА_10 вдарив його в обличчя, він впав, але хотів піднятись. В цей момент ОСОБА_10 хотів вдарити його правою ногою в обличчя, він прикрився лівою рукою, тому удар ОСОБА_10 ногою попав йому в лікоть лівої руки, внаслідок чого він відчув різкий біль. Також пояснив, що в цей час він був фактично на «четвереньках», а ОСОБА_10 стояв.

Також суд цілком обґрунтовано послався у вироку на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були очевидцями подій.

Зокрема свідок ОСОБА_11 під час її допиту в судовому засіданні пояснила, що в той день ввечері вони сиділи у дворі будинку АДРЕСА_2 . З роботи прийшов потерпілий ОСОБА_14 , а його дружина ОСОБА_15 розказала йому, що ОСОБА_10 ганявся за неї з цеглиною, коли вона була з маленькою дитиною. Потім у двір прийшов ОСОБА_10 і ОСОБА_16 запитав в нього, навіщо той налякав його дружину та дитину. Вони відійшли в бік жіночої консультації, при цьому руки у ОСОБА_16 були позаду. Потім ОСОБА_10 наніс удар рукою ОСОБА_16 і той впав. Потім ОСОБА_16 хотів піднятись, а ОСОБА_10 вдарив ногою ОСОБА_16 в область обличчя, ОСОБА_16 прикрився рукою і удар ОСОБА_10 попав в руку ОСОБА_16 , а саме в лівий лікоть. Після цього ОСОБА_10 вдарив кулаком в спину ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що влітку 2020 року ОСОБА_10 кидався біля будинку 16 по вул.Тенісна у м.Запоріжжі з каменем на дружину потерпілого ОСОБА_16 . Потім ввечері в той же день ОСОБА_16 прийшов та хотів поговорити з цього приводу з ОСОБА_10 , але ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_16 рукою, від чого він впав. Потім ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_16 ногою та попав по його руці.

Свідок ОСОБА_13 надала покази про те, що 12.06.2020 року в денний час вона йшла з дитиною біля будинку АДРЕСА_2 , біля будинку сидів ОСОБА_10 у нетверезому стані та випивав з іншими особами. Приходько підняв камінь та хотів кинути в неї, дитина злякалась і вони забігли в під`їзд. В той же день, приблизно о восьмій вечора, її чоловік ОСОБА_7 прийшов з роботи та хотів поговорити з ОСОБА_10 з цього приводу. Вони відійшли приблизно на 150 метрів від будинку АДРЕСА_2 , як ОСОБА_10 вдарив рукою ОСОБА_16 в голову, від чого ОСОБА_16 впав. Потім ОСОБА_10 бив ОСОБА_16 руками та ногами.

Дослідивши і перевіривши показання учасників кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого та свідків послідовними й такими, що співпадають між собою, не містять істотних суперечностей та узгоджуються з висновками експертиз, і підстав не довіряти їм у суду першої інстанції не було. Натомість показання обвинуваченого суд визнав непідтвердженими й такими, що спростовуються наведеними у вироку доказами.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

протоколом огляду місця події від 13.06.2020 року, яким зафіксовано місце події;

висновком експерта №688, відповідно до якого багатоуламковий перелом голівки лівої променевої кістки зі зміщенням кісткових уламків у ОСОБА_7 кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого та свідків;

висновком експерта №573/к від 04.12.2020 року, відповідно до якого багатоуламковий перелом голівки лівої променевої кістки зі зміщенням кісткових уламків та рана в лобно-скроневій ділянці ліворуч у ОСОБА_7 утворились від дії тупих предметів, при цьому йому було нанесено не менше 2-х травматичних впливів в ділянку лівого ліктьового суглобу та ліву лобно-скроневу ділянку.

На переконання колегії суддів сукупність зазначених доказів дала суду першої інстанції обґрунтовані і достатні підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і кваліфікувати його дії за ч.1 ст.122 КК.

Колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційної скарги захисника про те, що через перебування свідків у стані алкогольного сп`яніння вони не могли добре побачити місце події. Адже вживання свідками пива автоматично не означає, що вони перебували в такому стані, який унеможливлює фіксацію і запам`ятання подій, що відбувалися навкруги.

Та обставина, що свідки зазначали різну свою віддаленість від місця події, незважаючи на те, що вони всі стояли разом, жодним чином не може позначитися на законності та обґрунтованості висновків суду про доведеність вини обвинуваченого.

Посилання суду першої інстанції у вироку на те, що під час слідчого експерименту обвинувачений підтвердив конфлікт та бійку між ним та потерпілим, тоді як обвинувачений під час даної слідчої дії розповів та показав яким чином потерпілий впав на ліву руку, не може істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків суду і не свідчить про неналежну оцінку судом доказів.

Незазначення судом у вироку тієї обставини, що відповідно до висновку експерта №537/к тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися за обставин, зазначених як потерпілим, так і свідками та підозрюваним ОСОБА_9 не ставить під сумнів зазначений судом у вироку механізм утворення цих ушкоджень та факту їх заподіяння потерпілому саме обвинуваченим, що беззаперечно підтверджено показами потерпілого та свідків очевидців.

Враховуючи зазначене, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б були підставами для сумніву в законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого і кваліфікації його дій.

Переконливих аргументів про протилежне в поданій скарзі не міститься.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4