ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/81/16-к Номер провадження 11-кп/814/33/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився і проживає в АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, працюючого торговим представником в ТОВ «Альтер-П», одруженого, раніше не судимого,

виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_7 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди в сумі 22 662,23 гривень, моральної шкоди в сумі 100 000 гривень залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , 17.08.2015, близько 11-ї год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Т-17-14 в напрямку смт.Чорнухи Полтавської області, проїжджаючи в районі 13 км + 80 м. в с.Мелехи Чорнухинського району Полтавської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

- пункту 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.1.1 Розділу 34 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

- лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється, - при русі на заокругленні дороги вліво відносно свого напрямку руху, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці даного маневру, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, без потреби виїхав на смугу зустрічного руху, де створив небезпеку для руху водію автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом ПФ «Фермер», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , який рухався йому назустріч, та допустив зіткнення з ним.

Внаслідок порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , що призвело до даної дорожньо-транспортної події, водій автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у виді сукупної травми грудної клітки, органів черевної порожнини та тазу, кровопідтічність м`яких тканин грудної клітки, переломи 2,3,5-8 ребер зліва, переломи 2-8 ребер справа, обширні крововиливи на поверхні легень з розтріскуванням вісцеральної плеври в ділянці коренів, травматичне розтріскування капсули печінки, розрив брижі висхідного відділу товстої кишки, просякання кров`ю навколо ниркової клітковини справа та зліва, обширна забрюшена гематома зліва, перелом лівої тазової кістки, травматичний розрив лонного зчленування, обширне просякання кров`ю клітковини тазу, малокрів`я внутрішніх органів, забиті рани лівого передпліччя, правої кисті, правого променевого-зап`ястного суглобу, численні синці та садна тулуба, кінцівок, які носять характер при життєвості, утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, при ДТП, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_13 помер в приміщенні Лубенцької КЦМЛ.

Виправдовуючи ОСОБА_7 місцевий суд вказав, що зібрані та надані суду докази не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, що мало місце 17.08.2015, не дають підстав для усунення всіх сумнівів щодо доведеності обвинувачення, а тому суд тлумачить сумніви на користь обвинуваченого.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Прокурор в принесеній апеляції просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи; неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавленні волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляції зазначає , що виправдовуючи обвинуваченого суд безпідставно вказав, що під час судового розгляду не встановлено достатній доказів винуватості ОСОБА_14 , необґрунтовано відхиллено показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про те, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу. Жодна із проведених експертиз їх не спростувала.

Судом безпідставно не враховано висновок авто-технічної експертизи №72, комплексної судової авто-технічної і транспортно-трасо логічної експертизи №1-4, схеми дорожньо-транспортної пригоди, які підтвердженні показаннями судових експертів.

Зазначені докази вказують на те, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу, а свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , підтвердили правильність схеми ДТП.

Прокурор в принесеній апеляції наголошує на тому, що судом безпідставно відхилено висновки вказаних експертиз та покладено в основу виправдувального вироку висновки експертиз, проведених за запитом сторони захисту; спростовує висновки вказаних експертиз , посилаючись на порушення Інструкції під час їхнього проведення, вказує на неповноту їх виконання та непереконливість показань експерта , наданих ним в суді першої інстанції .

Також прокурор вказує на незгоду з визнанням допустимим доказом висновку комплексної судової транспортно- трасологічної авто технічної та фототехнічної експертизи від 29.06.17 року, зокрема через те, що в ході її проведення залишилися нез`ясованими ряд обставин, які мають суттєве значення та зазначає в апеляції на ряд зауважень до неї.

Крім того прокурор вказує, що при постановленні вироку судом в порушення норм законодавства не вирішив питання щодо розподілу судових витрат за проведенні експертизи та безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинуваченням про проведення додаткового огляду місця події.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження в ході апеляційного розгляду
В судовому засідання прокурор та представник потерпілої апеляційну скаргу процесуального прокурора підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав

Обвинувачений та його адвокати заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , заслухавши пояснення свідків та експертів , вивчивши матеріали кримінального провадження , проаналізувавши вимоги законодавства , колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, поза розумним сумнівом. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів апеляційного суду і доводи апеляції прокурора їх не спростовують.

Так, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, за що передбачена кримінальна відповідальність ч.2 ст.286 КК України.

Зокрема, ОСОБА_7 ставиться у провину те, що він 17.08.2015, близько 11-ї год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Т-17-14 в напрямку смт.Чорнухи Полтавської області, проїжджаючи в районі 13 км + 80 м. в с.Мелехи Чорнухинського району Полтавської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме п.п. 10.1, 1.1; лінії 1.1 і 1.3 - при русі на заокругленні дороги вліво відносно свого напрямку руху, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці даного маневру, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, без потреби виїхав на смугу зустрічного руху, де створив небезпеку для руху водію автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом ПФ «Фермер», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , який рухався йому назустріч, та допустив зіткнення з ним.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення , суд першої інстанції вказав , що зібрані та надані суду докази не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину по факту порушення правил безпеки дорожнього руху , що спричинило смерть потерпілого, що мало місце 17.08.2015, не дають підстав для усунення всіх сумнівів щодо доведеності обвинувачення , а тому суд тлумачить сумніви на користь обвинуваченого.

Зокрема , судом зазначено , що жоден доказ не дає підстав зробити висновок , де дійсно сталось зіткнення транспортних засобів , а відтак неможливо встановити , хто саме із водії допустив порушення Правил дорожнього руху.

Так , факт виникнення 17.08.2015 дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_13 , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження , які спричинили його смерть , ніким з учасників провадження не оспорюється.

Допитаний як в суді першої так і апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , не визнаючи винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім іншого, ствердив, що він рухався зі швидкістю близько 50 км/год по своїй смузі руху на відстані 20 см до суцільної лінії дорожньої розмітки. На заокругленні дороги метрів за 50 побачив автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний НОМЕР_2 , який рухався йому назустріч. За 25 метрів до місця зіткнення водій автомобіля ВАЗ почав робити маневр та виїхав на його смугу руху, обминаючи вибоїни та пісок на дорозі. Внаслідок цього водій автомобіля ВАЗ не справився з керуванням і допустив зіткнення з ним.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 як в суді першої так і апеляційної інстанції вказали , що вони 17.08.2015 їхали з м.Лохвиця в с.Клепачі Лубенського району зі швидкістю 50 км/год , водій притримувався завжди правої сторони, різких рухів автомобілем не робив. Їхали по своїй смузі руху.

Під час досудового та судового розслідування кримінального провадження було проведено ряд експертних досліджень для проведення яких в розпорядження експертів надавалися матеріали провадження із здобутими органом досудового розслідування доказами.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 15.10.2015 №72, проведеної судовим експертом Полтавським НДЕКЦ МВС України ОСОБА_19 , місце зіткнення автомобіля Мерседес-Бенц Спринтер та ВАЗ 21063 знаходилося на проїзній частині смугу руху в напрямку до с.Городище в районі осипу скла, пластикових частин та осипу ґрунту від ВАЗ 21063 №4,6.

За результатами комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-4 від 24.11.2015, проведеної судовим експертом Полтавським НДЕКЦ МВС України ОСОБА_19 , покази водія ОСОБА_7 в частині вказаного ним розташування місця зіткнення з автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 , вказані ним в ході проведення слідчого експерименту 02.11.2015, не узгоджуються з розташуванням місця зіткнення, визначеного експертним шляхом, та з розташуванням слідової інформації зафіксованої на схемі пригоди, що з технічної точки зору свідчить про їх технічну неспроможність.

Покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині вказаного ними розташування місця зіткнення з автомобілем Мерседес-Бенц Спринтер, д.н.з. НОМЕР_4 , узгоджуються з розташуванням місця зіткнення, визначеного експертним шляхом, та з розташуванням слідової інформації зафіксованої на схемі пригоди, що свідчить про те, що вони не позбавлені технічної спроможності.

Відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №61/62 від 14.03.2016 року, виконаної експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса ОСОБА_20 по запиту адвоката ОСОБА_11 за матеріалами кримінального провадження №0000190, встановити точне розташування транспортних засобів у момент зіткнення з прив`язкою до меж проїзної частини експертним шляхом неможливо .
Перевірити покази водія ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині розташування транспортних засобів можливо після усунення суперечностей між даними, вказаними на схемі пригоди та відображеними на фотознімках з місця ДТП та надання вказаним суперечностям відповідної оцінки .

В подальшому в суді першої інстанції , експерт ОСОБА_19 , пояснив, що при складанні висновку №72 від 15.10.2015 фототаблиці до протоколу огляду місця події ним не використовувались, оскільки для дослідження вони йому не надавались.

Крім того також зазначив, що у випадку надання йому фототаблиць з місця ДТП для дослідження, то зробити висновки по вказаним експертизам було неможливо, оскільки схема місця ДТП суперечить оглянутими ним фототаблицям до протоколу огляду місця події. Після усунення вказаних розбіжностей висновки можливо були би іншими.

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні в суді першої інстанції свій висновок підтримав в повному обсязі.

Аналогічна позиція міститься і у висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 07.06.2016 року №175 та проведеної старшим судовим експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_19 за клопотанням сторони обвинувачення та захисту , яка в цілому зводиться до того , що відповіді на підняті в експертизі питання можливо надати лише після усунення суперечностей між даними, вказаними на схеми місця пригоди та відображеними на фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди і фотознімками з місця пригоди . Відповідно до висновків комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №61/62 від 14.03.2016 та висновку комплексної судової транспортно-трасологічної , автотехнічної та фототехнічної експертизи №9931/9932/9686 від 29.06.2017 встановити, на чиїй смузі руху відбулося зіткнення транспортних засобів, розташування місця зіткнення з прив`язкою де меж проїзної частини, експертним шляхом не представилось можливим. Аналізуючи долучені до матеріалів кримінального провадження та оцінені судом докази , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що вони є досить суперечливими та жодна експертиза не встановила однозначно місце зіткнення транспортних засобів і порушення саме в діях водія ОСОБА_7 правил Дорожнього руху України , які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. При цьому , на переконання колегії суддів , судом першої інстанції правильно відхилено висновок експертизи від15.10.2015 №72, проведеної судовим експертом Полтавським НДЕКЦ МВС України ОСОБА_19 , , та проведеної з її врахуванням комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-4 від 24.11.2015 , оскільки вказаний висновок не підтриманий експертом в суді першої інстанції , для її виконання надано не усі матеріали , зокрема , не надано фото таблиці до протоколів огляду місця події . При цьому експертом зазначено , що у випадку надання йому фототаблиць з місця ДТП для дослідження, то зробити висновки по вказаним експертизам було неможливо, оскільки схема місця ДТП суперечить оглянутими ним фототаблицям до протоколу огляду місця події. Після усунення вказаних розбіжностей висновки можливо були би іншими.

Не усунув наявні в матеріалах провадження суперечності висновок комісійної, комплексної, судової фототехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 31.05.2021№22137/19-52/22138/19-35, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз , під час апеляційного перегляду вироку суду за клопотання прокурора.

Відповідно до висновків сказаної експертизи , місце зіткнення транспортних засобів розташовувалося в районі лінії розмітки 1.1 приблизно в місці локалізації концентрації осипу ЛФП та відокремлених частин пластику автомобілів Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_5 та ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_2 . Встановити більш точно розташування транспортних засобів в момент первинного контакту відносно меж проїзної частини та відносно лінії розмітки 1.1 з зазначенням числових значень відстаней базових габаритних точок транспортних засобів відносно меж проїзної частини не вдається за можливе через відсутність достатнього для цього комплексу трасологічних ознак. Також , згідно з висновками вказаної експертизи , висунуто два абсолютно різні варіанти події , які залежать від встановлення обставини щодо того , хто із водіїв виїхав на зустрічну смугу .

Відповідно до варіанту №1 за умов виїзду автомобіля Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_5 на зустрічну смугу , то в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія ОСОБА_7 полягала в дотриманні ним вимог п. 10.1. та дорожньої розмітки 1.1. ПДР України.

В даній дорожній ситуації при наявному для даного варіанту комплексі вихідних даних водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом дотримання вимог п. 10.1. та дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, а його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з настанням пригоди.

В даній дорожній ситуації при наявному для даного варіанту комплексі вихідних даних водій автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання п. 12.3. ПДР України, і вбачати в його діях невідповідності технічного характеру, які, з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням пригоди немає підстав технічного характеру.

Відповідно до варіанту №2 За умов виїзду автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 на зустрічну смугу , то в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія ОСОБА_13 полягала в дотриманні ним вимог п. 10.1. та дорожньої розмітки 1.1. ПДР України.

В даній дорожній ситуації при наявному для даного варіанту комплексі вихідних даних водій ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом дотримання вимог п. 10.1. та дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, а його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з настанням пригоди.

В даній дорожній ситуації при наявному для даного варіанту комплексі вихідних даних водій автомобіля Mercedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання п. 12.3 ПДР України і вбачати в його діях невідповідності технічного характеру , які з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням пригоди немає підстав технічного характеру.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується із твердженням місцевого суду про те, що обставина порушення обвинуваченим ОСОБА_7 п.п. 10.1 , 1.1 , лінії 1.1 і 1.3 ПДР України не доведена та в повній мірі здобутими в ході провадження доказами не спростована його невинуватість.

Доводи апеляції прокурора вказаних висновків не спростовують.

Так , безпідставними на переконання колегії суддів , є доводи апеляції щодо того , що в даному випадку , за умови сперечливих висновків експертиз , вирішальне значення мають свідчення очевидців даної пригоди.

В контексті вказаних доводів слід зауважити , що очевидці пригоди , якими є обвинувачений ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , надали діаметрально протилежні покази щодо обставин , за яких трапилося ДТП , зокрема , в частині того , хто з водіїв виїхав на зустрічну смугу.

При цьому, суд правильно оцінював їхні покази в сукупності з іншими доказами , що відповідає положенням ст. 94 КПК України.

Правильно судом зазначено , що показання обвинуваченого про те, що він не виїжджав на зустрічну смугу руху , стороною обвинувачення не спростовані. Непереконливими є твердження прокурора про необхідність визнання висновку експерта Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ОСОБА_20 № 61/62 від 14.03.2016 недопустимим доказом.

Так, вказане експертне дослідження проведене кваліфікованим судовим експертом , який має відповідну кваліфікацію, висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані висновки з поставлених запитань. Крім того , ОСОБА_20 проведено комплексну транспортно- трасологічну та автотехнічну експертизу , а не фототехнічну , а тому наявність у нього , як зазначає прокурор , відповідної кваліфікації за вказаним напрямком , не є необхідною. При цьому, використання при проведенні експертиз наявних в матеріалах фотознімків , також не вимагає спеціальної кваліфікації.

Доводи апеляції прокурора про необхідність визнання вказаного висновки недопустимим , через проведення експертизи на підставі фотокопій матеріалів кримінального провадження , спростовуються положеннями п. 3.5. Розділу ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень , затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, згідно з якими , коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта . Посилання прокурора щодо порушення під час розгляду кримінального провадження положень ст. 290 КПК України через не відкриття стороною захисту висновку експертизи № 61/62 від 14.03.2016 аналогічні тим , які висловлені в суді першої інстанції. При цьому , судом вони були спростовані з посиланням на те , що сторона захисту після отримання висновку і надання його суду 06.04.2016 пропонувала прокурору ознайомитися з цим доказом , та з вказаним висновком експерта прокурор ознайомився 12 квітня 2016 року. З вказаною позицією місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Непереконливими також вважає колегія суддів доводи апеляції прокурора про те , що судом безпідставно відхилено висновки одних експертиз , та прийнято до уваги висновки інших.

В контексті вказаних доводів колегія суддів звертає увагу на ту обставину , що відповідно до положень ст. 94 КПК України , жоден доказ не має наперед встановленої сили. Кожен доказ судом було оцінено з точки зору їх достатності та взаємозв`язку з іншими доказами. Оцінка наявним у справі висновкам експертиз була зроблена судом з врахуванням пояснень експертів , наданих ними в суді першої інстанції та сукупно із іншими доказами , зокрема вихідними даними , покладеними в основу цих висновків експертиз.

Крім того , під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції , судом було допитано усіх експертів , виконавців експертиз у даному кримінальному провадженні , які у повній мірі підтвердили і роз`яснили свої висновки.

При цьому , колегія суддів наголошує , що жоден із висновків експертиз та сукупність інших доказів , наданих стороною обвинувачення , переконливо не підтверджують факт порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, що призвели до виникнення дорожньо-транспортної пригоди та відповідно, її наслідків , що і послугувало підставою для виправдання його саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачиться лише на користь обвинуваченого. З огляду на викладене і приймаючи до уваги відсутність переконливих доказів, які доводили б винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виправдав його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, - за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. Будь-яких порушень закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено. З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування виправдувального вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора. Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 , яким ОСОБА_7 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4