ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/413/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 січня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР за № 0000192 від 11.02.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задоволено та продовжено обвинуваченому:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Манулівка, Козельщинського району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України,
запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 17 березня 2022 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу- відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції врахував обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, встановив наявність ризиків , передбачених п.1 , 3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні . Про здійснення впливу з боку останнього на потерпілих, зокрема, ОСОБА_13 , а також про тиск на себе з боку сторони захисту заявляли у своїх заявах потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були оголошені у судовому засіданні18.11.2021. Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019, який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_19 матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_20 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_21 .
Відповідно до умов угоди ОСОБА_19 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_19 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, існує ризик можливого незаконного впливу і на нього.
Зважаючи на обставини кримінального провадження , судом було враховано тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому судом в разі доведення його винуватості, також суд погодився з доводами прокурора про наявність ризику незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків та потерпілих , а дані ризики з часом не зменшилися і є актуальними на даний момент , та протидіяти кримінальному провадженню. Оскільки звернень про взяття обвинуваченого на поруки до суду не надходило - це унеможливило застосування до нього вказаного запобіжного заходу. Через те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей, не можливо було застосувати і запобіжний захід у вигляді застави. Суд вважав, що застосування до ОСОБА_7 домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю не зможе запобігти ризикам переховування від суду, в зв`язку з недосконалістю роботи електронних засобів контролю. Судом враховано посилання захисника на незадовільний стан обвинуваченого, але в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою за станом здоров`я і до суду такі докази не надавалися.
Таким чином районний суд , беручи до уваги складність кримінального провадження , з метою надання достатнього часу для судового розгляду відповідно до вимог ч.2 ст.114 КПК України та виконання вимог ч.1 ст.197 КПК України , вважав за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_7 на строк шістдесят днів, тобто до 17.03.2022 включно. Застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не змогло б запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Вважає ухвалу суду незаконною, посилаючись при цьому на окрему думку суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_22 від 17.01.2022 , та неможливим вирішувати питання обрання/продовження/зміни/скасування запобіжного заходу присяжними, оскільки вони не є фахівцями в області права . Вказує, що ОСОБА_7 не визнає вину, а також причетність до інкримінованих йому злочинів , з моменту затримання і до цього часу, а суд присяжних було сформовано з порушенням порядку, встановленого законом.

Стверджує, що під час продовження запобіжного заходу суд залишив поза увагою встановлені рішеннями ЄСПЛ у справах : «Ілійков проти Болгарії», «Єчюс проти Литви», « Летельє проти Франції» , Моллер проти Франції», « Контрада проти Італії», «Бевз проти України», «Левченко та інші проти України» , порушення, що полягають у незаконності тримання під вартою обвинуваченого та надмірній тривалості досудового тримання під вартою, та не було застосовано «Закон ОСОБА_23 »., хоча , на його думку, обвинувачений вже до проголошення вироку фактично відбув максимальне покарання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Пирятинського районного суду від 17.01.2022 скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що ухвала суду постановлена неповноважним складом суду, дії головуючого у справі були направлені на незаконне продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , судом не було надано оцінки фактам незаконності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та фальсифікації реєстру матеріалів досудового розслідування, що свідчить про відсутність обгрунтованої підозри.

Зазначає, що судом не враховано невинуватість і непричетність ОСОБА_7 до інкримінованих злочинів, судом не враховано сімейний стан обвинуваченого, що він має місце роботи, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи, є інвалідом 2 групи внаслідок війни, має численні хвороби, ОСОБА_7 неодноразово обирався громадою міста депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області трьох скликань та отримував за це заохочення, є членом громадських організацій, зокрема: Полтавської обласної громадської організації «Право на Захист», громадської організації «Комітет захисту конституційних прав громадян «Вибір», Кременчуцької міської організації інвалідів війни, збройних сил та учасників бойових дій, а тому користується довірою у друзів, колег по роботі , жителів міста Кременчука, області завдяки цьому цінує свою честь, гідність і ділову репутацію, що підтверджуються почесними грамотами і нагородами, які долучені до матеріалів справи та характеризують ОСОБА_7 , як особу з високими моральними цінностями, яка заслуговує на довіру, що є підставою для зміни запобіжного заходу. У клопотанні про зміну запобіжного заходу, наведені докази відсутності обгрунтованості підозри, висунутого обвинувачення, ознаки фальсифікації реєстру та відсутність ризиків з посиланням на конкретні томи і аркуші кримінальної справи , але в ухвалі суду не наведені судом ці обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування доказів сторони захисту щодо відсутності ризиків та щодо відсутності тиску впливу на ОСОБА_19 .
Адвокат ОСОБА_8 вважає , що приймаючи до уваги всі зазначені обставини , викладені в апеляційній скарзі, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягало до задоволення, а клопотання про зміну запобіжного заходу мало бути задоволене.

Обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України ,просить скасувати ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.01.2022 та постановити нову ухвалу , якою задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, а в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити. Важає себе невинуватим і непричетним до інкримінованих йому злочинів, а клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необгрунтованим .

В апеляційному суді захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подані в інтересах останнього апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених. Прокурор заперечив проти доводів апеляційних скарг, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою та просив залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників , думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згіднознормами матеріального праваздотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченомуглавою 18розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченічастиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті судді ОСОБА_20 та п.п. 6,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті меру м. Кременчука Полтавської обл. ОСОБА_21 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, на замовлення, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Під час розгляду даного кримінального провадження в районному суді прокурор звернувся з клопотанням від 05.01.2022 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, згідно статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Суд правильно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні у співучасті з іншими особами особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та тяжкого злочину проти правосуддя з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, та можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим та взяла до уваги складність справи, резонанс та суспільний інтерес у зв`язку з її розглядом , а тому вважає виправданим утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки це є вимушеною та необхідною мірою, яка забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого , та запобігає існуючим ризикам, у зв`язку з чим до нього не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід.
Так під час здійснення судового розгляду існує необхідність у допиті великої кількості свідків , а тому існує ризик, що ОСОБА_7 зможе впливати на них шляхом погроз, вмовлянь, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Колегія суддів також враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про особу ОСОБА_7 , його сімейний і майновий стан.

Проте, зазначені відомості жодним чином не виключають існуючих ризиків та не можуть свідчити на користь застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про не врахування у даному провадженні висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії», «Єчюс проти Литви», « Летельє проти Франції» , «Моллер проти Франції», « Контрада проти Італії», «Бевз проти України», «Левченко та інші проти України» , слід зазначити таке.
Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції. Це гарантування відбувається шляхом застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та відповідних процесуальних норм (ст.8, ст.9 КПК України).
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Згідно зі ст.10 цього Закону, з метою забезпечення відновлення порушених прав особи, за заявою якої ЄСПЛ постановлено рішення (стягувача), крім виплати відшкодування, присудженого ЄСПЛ, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, до яких належить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutioinintegrum), та інші заходи, передбачені в рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.
Враховуючи, що на момент винесення рішень ЄСПЛ у справах «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», якими констатовано порушення п.3 ст.5, п.1 ст.6 Конвенції з прав людини в даному кримінальному провадженні, а судовий розгляд справи в суді першої інстанції з об`єктивних причин не закінчено, колегія суддів вживає всі можливі заходи щодо розгляду справи у розумні строки і вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 підлягає продовженню з метою досягнення захисту особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому.
У справі наразі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судовий розгляд в Пирятинському районному суді Полтавської області проводився за участі суду присяжних ,та колегія не вбачає в цьому порушень.
Згідно ст.72 КК України в редакції Закону України « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 (так званий «Закон ОСОБА_23 ») в даному випадку не підлягає до застосування, оскільки він застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
З огляду на викладене, рішення районного суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , є законним та обґрунтованим, прийнятим з урахуванням суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення , а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 січня 2022 року , якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 17 березня 2022 року включно без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4