ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5060/21 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3676/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України
УХВАЛА
Іменем України

28 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження у режимі відеоконференції за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.12.2021 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, окрім іншого, відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 209, ст. 257 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань строком на 60 днів, тобто до 04 лютого 2022 року включно, без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 подали свої апеляційні скарги.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.12.2021, постановити нову, якою обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що зазначені прокурором ризики передбачені ст. 177 КПК України не відповідають дійсності, оскільки під час перебування ОСОБА_10 під домашнім арештом, останній не порушував обов`язків, які на нього були покладені.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Апелянт вказує, що ухвала районного суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Сторона захисту вказує, що в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу на підтвердження причетності ОСОБА_10 до інкримінованих йому правопорушень. Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 погіршився впродовж тримання його під вартою, та є таким, що вимагає постійного професійного лікарняного догляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.12.2021 та обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої апеляційні вимоги аргументує тим, що органом досудового слідства не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, із застосуванням насильства, раніше судимий, з місць позбавлення волі звільнився лише в 2019 році, не має постійного місця мешкання в м. Харкові, 27.05.2021 переніс оперативне втручання, відомості про стан здоров`я на даний час не надані, обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має постійного законного джерела доходів, раніше був неодноразово судимий, з місць позбавлення волі звільнився тільки в 2019 році, обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна,

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , була заслухана думка прокурора, захисників та надані пояснення обвинувачених для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, враховуючи, що ОСОБА_10 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, один з яких є умисний особливо тяжкий злочин, із застосуванням насильства, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а саме від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна; відсутність соціальних зв`язків, раніше судимі; на думку колегії суддів, дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, оскільки останні можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту та обвинувачених щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, міцність соціальних зв`язків, їх репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішень ЄСПЛ «Харченко проти України», «Фельдман проти України», «Белевецький проти Росії» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника та обвинувачених.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.12.2021 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді