КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4685/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
12 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року, -
представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
- рухоме майно автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 400 CDI», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ;
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, в якій відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Скасувати арешт об`єктів рухомого та нерухомого майна, які за версією сторони обвинувачення належать підозрюваному ОСОБА_6 на праві приватної власності, із забороною відчуження, розпорядження та користуванням означеним майном, а саме:
рухомого майна автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 400 CDI», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ;
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Слідчим не доведено обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_6 , відповідно до якої останній начебто обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме, що він підозрюється у розтраті за попередньою змовою групою осіб чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання своїм службовим становищем.
Слідчий звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна належним чином не обґрунтував підстави і мету накладення арешту на об`єкти нерухомого майна та не погодив клопотання з прокурором.
Орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна - об`єктів нерухомого майна, достатності доказів розміру можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб.
Об`єктивних підстав вважати, що об`єкти нерухомого майна набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, або виступали знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є доказом злочину і відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та можуть бути предметом конфіскації - не має. Судом жодним чином не обґрунтовано заборону користування майном та не встановлено, які ризики його відчуження або приховування були встановлені судом. Накладений арешт, є істотним втручання у права власника об`єктів рухомого та нерухомого майна.
Крім того, представленими в апеляційний суд матеріалами підтверджується, що об`єкти рухомого та нерухомого майна на праві власності підозрюваному не належать, що унеможливлює накладення арешту на майно з метою, передбаченою пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкти рухомого та нерухомого майна, не вжив належних заходів для повідомлення власника майна про розгляд клопотання та розглянув його без участі власника майна. В клопотанні слідчого та ухвалі суду відсутні належні підстави, мотиви та обґрунтування необхідності проведення судового розгляду за відсутності його власника.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого погодженого з прокурором в частині накладення арешту на майно, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання сторони обвинувачення проводився без виклику сторін, копію судового рішення від 26 травня 2021 року отримано стороною захисту лише 21 липня 2021 року. ОСОБА_6 ухвала суду не направлялась, стороною захисту витребовувалась інформація від Печерського районного суду в порядку адвокатського запиту, пізніше, після отримання 14.07.2021 року відповіді на адвокатський запит, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, захист звертався з заявами про отримання судового рішення та ознайомлення з матеріалами справи.
В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала була постановлена судом без залучення власника майна ОСОБА_6 та відповідно без виклику в судове засідання, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
У не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11.10.2013, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на протиправне заволодіння акціями ЗАТ «АТЕК» з метою забезпечення формальних підстав для участі в господарській діяльності підприємства.
З цією метою ОСОБА_6 , розуміючи, що акції ЗАТ «АТЕК» може придбати виключно член трудового колективу, яким він не є, за не встановлених досудовим розслідуванням обставин 11.10.2013 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованим у Реєстрі за № 2122, отримав у власність від акціонера ОСОБА_12 12 простих іменних акцій ЗАТ «АТЕК» вартістю 500 грн. кожна, що становило 0,070% статутного капіталу товариства.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння акціями ЗАТ «АТЕК» і здійснення подальшого контролю за господарською діяльністю підприємства, ОСОБА_6 , опосередковано контролюючи належні ОСОБА_13 10 акцій, що від загальної кількості становило 0,059%, ОСОБА_14 88 акцій (0,515%), ОСОБА_15 17 акцій (0,100%), ОСОБА_16 15 акцій (0,088%), ОСОБА_17 7 акцій (0,041%), за сприяння не встановлених на цей час осіб, 11.10.2013 акумулював та отримав опосередковано контроль над 0,8723% простих іменних акцій ЗАТ «АТЕК», що надалі були використані ним для незаконного присвоєння повноваження голови наглядової ради ЗАТ «АТЕК».
Для отримання контролю над ЗАТ «АТЕК» ОСОБА_6 05.11.2013 скликав та провів позачергові загальні збори акціонерів.
Згідно з пп. 5.1 п. 5 Статуту від 29.12.2006 збори акціонерів визнаються правомочними, якщо акціонери, що беруть участь у них, мають більш ніж 60 відсотків голосів. Підпунктом 6.2 п. 6 Статуту від 29.12.2006 передбачено, що статутний фонд товариства становить 3 865 500 гривень. Він складається з 7 713 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 500 грн. кожна. Розмір статутного фонду товариства може бути змінений у порядку, передбаченому законодавством, за рішенням загальних зборів акціонерів (пп. 6.3 п. 6 Статуту).
Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції, чинній станом на 05.11.2013, загальні збори акціонерного товариства мають кворум за умови реєстрації для часті у них акціонерів, які сукупно є власниками не менш як 60 відсотків голосуючих акцій товариства.
Таким чином, ОСОБА_6 в порушення Статуту та Закону України «Про акціонерні товариства» 05.11.2013 незаконно провів збори декількох акціонерів ЗАТ «АТЕК» за своїм головуванням, які в протоколі від 05.11.2013 названо позачерговими загальними зборами акціонерів.
За результатами таких позачергових загальних зборів акціонерів ЗАТ «АТЕК», оформлених зазначеним протоколом, обрано спостережну (наглядову) раду ЗАТ «АТЕК» у такому складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 . Кожного члена наглядової ради обрано кількістю 149 кумулятивних голосів.
Однак на цих зборах не було обрано голову наглядової ради товариства, хоча відповідно до підпунктів 5.1 та 5.4 п. 5 Статуту ЗАТ «АТЕК» це питання належить до компетенції загальних зборів акціонерів. Аналогічна норма міститься у ст. 54 Закону України «Про акціонерні товариства». Питання про обрання голови навіть не включалося до порядку денного.
Після цього, 05.11.2013 ОСОБА_6 незаконно провів засідання новоствореної наглядової ради ЗАТ «АТЕК», про що складено протокол № 1. Порядок денний цього засідання на відміну від позачергових загальних зборів акціонерів включав питання про обрання голови наглядової ради. За результатами голосування головою наглядової ради товариства обрано ОСОБА_6 .
Водночас у п.п. 5.1 п. 5 Статуту від 29.12.2006 зазначено, що вищим органом товариства є загальні збори акціонерів, які зокрема, затверджують зміни в Статуті товариства; визначають кількісний склад спостережної ради товариства, обирають та відкликають голову та членів спостережної ради. Збори бувають звичайними або позачерговими. Підпунктом 5.4. п. 5 Статуту визначено, що спостережна рада товариства створюється з числа компетентних акціонерів товариства і обирається зборами товариства терміном на 5 років. Роботою ради керує голова ради, що обирається зборами.
Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 33 Закону «Про акціонерні товариства» до компетенції загальних зборів акціонерів належить прийняття рішення про припинення повноважень членів наглядової ради. При цьому при проведенні загальних зборів ЗАТ «АТЕК» 05.11.2013 не вносилось до порядку денного питання щодо припинення повноважень попередньої наглядової (спостережної) ради.
Таким чином, обрання голови наглядової (спостережної) ради на засіданні наглядової ради не відповідає підпунктам 5.1, 5.4 п. 5 чинного на той час Статуту, а також є порушенням ст.ст. 33, 54 Закону України «Про акціонерні товариства».
Отримавши за вказаних обставин контроль над ЗАТ «АТЕК», а з 30.04.2014 над ПрАТ «АТЕК», ОСОБА_6 у не встановлений час, але до 29.12.2015, вирішив заволодіти майном товариства. Однак як голова наглядової ради не мав відповідних повноважень розпоряджатися ним.
З метою реалізації плану щодо заволодіння майном товариства ОСОБА_6 у невстановлений час, але до 29.12.2015, чітко усвідомлюючи своє службове становище голови наглядової ради ПрАТ «АТЕК» та обсяг наданих йому повноважень, зокрема призначати генерального директора, з корисливих мотивів, вступивши у злочинну змову з ОСОБА_10 та іншими особами, не встановленими на цей час, вирішив здійснити розтрату майна ПрАТ «АТЕК».
Так, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншими особами, не встановленими на цей час, з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, у порушення Статуту, Закону України «Про акціонерні товариства», 29.12.2015 забезпечив призначення ОСОБА_10 виконувачем обов`язків генерального директора ПрАТ «АТЕК», про що складено протокол № 7 засідання наглядової ради, а надалі рішенням наглядової ради від 11.03.2016 ОСОБА_10 призначено генеральним директором ПрАТ «АТЕК», про що складено протокол № 8.
Також 11.03.2016 ОСОБА_6 як головою наглядової ради ПрАТ «АТЕК» укладено з ОСОБА_10 трудовий договір контракт з генеральним директором цього товариства терміном до 11.03.2021 включно.
Пунктами 3.1.1, контракту, зокрема, передбачено, що генеральний директор зобов`язаний виконувати всі рішення загальних зборів та наглядової ради товариства.
Крім того контрактом, передбачені права генерального директора, а саме:
- має право керувати поточною діяльністю товариства, вирішувати всі питання діяльності товариства, крім віднесених до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради,
- приймати рішення стосовно діяльності товариства на засадах особистого волевиявлення як усно, так і шляхом видання письмових наказів та розпоряджень, обов`язкових до виконання усіма працівниками товариства;
- своїми наказами та розпорядженнями має право створювати, змінювати та скасовувати відокремлені структурні підрозділи товариства та їх штатний розклад, здійснювати організацію роботи та організовувати необхідний рівень взаємодії між структурними підрозділами товариства.
- від імені товариства, здійснювати його представництво без довіреностей на всіх підприємствах, в установах, організаціях, перед фізичними та юридичними особами, а також у державних органах та органах місцевого самоврядування України, судах усіх рівнів та інстанцій.
- має повноваження розпоряджатися майном та коштами товариства, його банківськими рахунками;
- має право першого підпису фінансових та банківських документів;
- на власний розсуд, керуючись положеннями чинного законодавства України, статутом та внутрішніми актами товариства, приймати на роботу та звільняти працівників товариства.
Наказом від 14.03.2016 № 12 ОСОБА_10 призначено на посаду генерального директора ПрАТ «АТЕК» з 11.03.2016.
Таким чином, в силу покладених, згідно контракту, на неї обов`язків, ОСОБА_10 починаючи з 11.03.2016 обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, та відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою.
Надалі ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_6 з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, розробили план розтрати майна ПрАТ «АТЕК», який полягав у безоплатному і безпідставному переданні нерухомого майна ПрАТ «АТЕК» цілісного майнового комплексу, громадського будинку та спорткомплексу третій особі, що пов`язана з ними.
З цією метою ОСОБА_6 10.01.2017 організував проведення засідання наглядової ради, на якому прийнято рішення про відчуження нерухомого майна ПрАТ «АТЕК», зокрема: єдиного майнового комплексу загальною площею 134 766,50 кв. м, розташованого за адресою:
ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , чітко усвідомлюючи неправомірність своїх дій та відсутність на те правових підстав, як генеральний директор ПрАТ «АТЕК», тобто будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, 11.01.2017 у не встановленому досудовим розслідуванням місці уклала шість договорів купівлі-продажу майна ПрАТ «АТЕК» на користь ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна», яке пов`язане з нею та ОСОБА_6 , з відтермінуванням оплати за договорами купівлі-продажу на 12 місяців, умисно занижуючи при цьому вартість предмета правочинів шляхом поділу його на окремі частини.
Зокрема, 11.01.2017 у не встановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , чітко усвідомлюючи неправомірність своїх дій та відсутність правових підстав, підписала за реєстраційним номером 4 між ПрАТ «АТЕК» в особі генерального директора та ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» договір купівлі-продажу 1/2 частини громадського будинку, літера «Б», загальною площею 2180,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.6 цього договору ціна відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна становить 804 951,00 гривень.
Зазначеного дня у не встановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи неправомірність своїх дій та відсутність правових підстав, за попередньою змовою з ОСОБА_6 підписала за реєстраційним номером 16 між ПрАТ «АТЕК» в особі генерального директора та ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» договір купівлі-продажу 1/2 частини громадського будинку, літера «Б», загальною площею 2180,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.6 цього договору ціна відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна становить 804 951,00 гривень.
Того самого дня у не встановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи неправомірність своїх дій та відсутність правових підстав, за попередньою змовою з ОСОБА_6 підписала за реєстраційним номером 8 між ПрАТ «АТЕК» в особі генерального директора та ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» договір купівлі-продажу 1/2 частини єдиного майнового комплексу, загальною площею 134 766,50 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно п. 1.7 цього договору ціна відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна становить 27 678 952,80 гривень.
Того самого дня у не встановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, чітко усвідомлюючи неправомірність своїх дій та відсутність правових підстав, за попередньою змовою з ОСОБА_6 підписала за реєстраційним номером 19 між ПрАТ «АТЕК» в особі генерального директора та ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» договір купівлі-продажу 1/2 частини єдиного майнового комплексу, загальною площею 134 766,50 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.7 цього договору ціна відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна становить 27 678 952,80 гривень.
Наведені договори купівлі-продажу укладено на типових однакових умовах.
Договорами визначено, що ПрАТ «АТЕК» в особі генерального директора ОСОБА_10 є продавцем, а ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» в особі директора ОСОБА_18 покупцем.
Згідно з п. 1.5 договорів купівлі-продажу договір вважається укладеним з моменту нотаріального посвідчення, а право власності на об`єкт у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Розрахунок за об`єкт здійснюється покупцем у безготівковому порядку протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.
При цьому ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна», не здійснивши оплату за набуте майно ПрАТ «АТЕК» згідно з вказаними договорами купівлі-продажу, зареєструвало в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нього.
Отже, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_6 уклала зазначені договори на явно економічно невигідних для товариства умовах і бажала настання наслідків у вигляді розтрати майна ПрАТ «АТЕК», заздалегідь знаючи, що кошти за це майно ніколи не будуть сплачені. Як наслідок, оплата за продаж указаних об`єктів нерухомого майна на банківські рахунки цього товариства від ТОВ «ПАО Інвестментлімітед Україна» не надходила.
Згідно з висновком судової комплексної інженерно-технічної та економічної експертизи від 04.02.2019 № 04/02/19-1 відчуження генеральним директором ОСОБА_10 нерухомого майна ПрАТ «АТЕК» на користь ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна» за договорами від 11.01.2017 № № 4, 8, 12, 16, 19, 23 здійснено не відповідно до Статуту товариства та чинного законодавства України, а внаслідок укладення вказаних договорів ПрАТ «АТЕК» завдано збитки в сумі 162 797 416,67 гривень.
Таким чином, у зазначений вище спосіб, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 зловживаючи своїм службовим становищем, 11.01.2017 умисно здійснили розтрату нерухомого майна ПрАТ «АТЕК» шляхом безоплатного, в порушення норм чинного законодавства, його відчуження на користь ТОВ «ПАО Інвестмент лімітед Україна», завдавши цим майнової шкоди ПрАТ «АТЕК» в особливо великих розмірах на загальну суму 162 797 416,67 гривень.
29.04.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
30.04.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд дійшов до висновку щодо наявності достатніх доказів для обґрунтованої підозри останньому в інкримінованому ОСОБА_6 злочину.
Причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.
Так, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 належить вищевказане нерухоме майно у вигляді земельних ділянок.
Згідно даних сервісного центру МВС України, підозрюваному ОСОБА_6 належить автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 400 CDI», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .
20.05.2021 слідчий слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором третього відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_19 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, зокрема на рухоме майно на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 400 CDI» VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , а також на нерухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий зазначив, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_6 , передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також з огляду на суму збитків, які завдані внаслідок дій підозрюваного, що складає 162 797 416,67 гривень, слідчий вважав, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза зміни, відчуження даних об`єктів власності в разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
26.05.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого про арешт зазнаного майна задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання ризиків зникнення, перетворення, відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри у вчиненні злочину, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності накладення арешту на вказане майно є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді.
Також не знайшли підтвердження посилання сторони захисту на те, що клопотання про арешт майна не погоджено із прокурором, оскільки як вбачається з клопотання /а.с. 1-10/ останнє погоджено із прокурором, а та обставина, що слідчим суддею не зазначено про це в оскаржуваній ухвалі, не свідчить про її незаконність.
Стосовно твердження апелянта, що слідчий суддя не вжив належних заходів для повідомлення власника майна про розгляд клопотання та розглянув його без участі власника майна, то на думку колегії суддів дана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки як вбачається із оскаржуваної ухвали розгляд клопотання здійснено без повідомлення власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна. Більш того, не повідомлення власника майна про розгляд клопотання про арешт майна надає йому безумовне право на звернення до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України, з клопотанням про скасування накладеного арешту на майно.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно з ч. 11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 393, 399, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4