Справа № 643/216/22
Провадження № 1-кс/643/169/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004468 від 09.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
З наданих суду матеріалів вбачається, що В провадженні СВ ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості по якому внесено до ЄРДР за №0004468 від 09.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Слідчим відділом Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0004468 від 09.08.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто шахрайство, вчинене у великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.08.2018 до Московського ВП ГУНП в Харківській області звернулася ОСОБА_4 з заявою про те, що 04.07.2018 не встановлена особа, шляхом підроблення документів, заволоділа її квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину №6882 від 14.11.2005 виданого нотаріусом шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , уклавши 04.07.2018 року від її імені, шляхом підроблення документів, договір купівлі продажу зазначеної квартири з ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування було допитано потерпілу ОСОБА_4 , яка пояснила, що з квітня 2018 вона мешкає зі своїм сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до цього її син мешкав за адресою АДРЕСА_1 , яка перебувала у її власності. Її син переїхав до неї у зв`язку з тим, що вона погана себе почувала. З липня 2018 у вказаній квартирі проживав її знайомий ОСОБА_8 який приводив вказану квартиру до порядку, робив ремонт. 06.08.2018 вона він ОСОБА_8 дозналась, що близько 14:00 за адерсою: АДРЕСА_1 були замінені двері та він не зміг потрапити до квартири. Далі вона відразу подзвонила голові житлового кооперативу ОСОБА_9 , яка зазначила, що їй відомо те, що вона продала квартиру та відповідати хто наразі власник квартири вона відмовилась. Далі вона від юриста про те, що на теперішній час власником квартири є ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу. Крім того, ОСОБА_4 повідомила, що ніяких документів вона не підписувала, квартиру нікому не продавала, ніяких довіреностей на продаж вказаної квартири або збирання документів з цього приводу нікому не видавала, до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_10 ніколи не зверталась.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що на підставі підробленого паспорту гр. України на ім`я ОСОБА_4 було проведено шахрайські дії відносно майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме фотокартка та підпис копії паспорту, який було вилучено у нотаріуса не відповідають дійсному оригіналу документів потерпілої.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.07.2018 ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 26.04.2017, видавник: орган 63101, країна громадянства: Російська Федерація). Вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 2711 від 04.07.2018.

Зазначене свідчить про ймовірне надання невстановленою особою приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підроблених документів.

15.08.2018 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, здійснювати його відчуження.

20.08.2021 ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова було скасовано арешт на вказану квартиру.

15.12.2021 від адвоката ОСОБА_11 , який дії в інтересах ОСОБА_4 надійшло клопотання про накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на вищевказане, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, шахрайства, вчиненого у великих розмірах, з метою припинення вчинення подальших незаконних дій відносно вищевказаного майна у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій клопотання підтримав, просив розглянути за його відсутністю.

Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання документи, встановив наступне: згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, крім іншого, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішення питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 клопотання слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 про арешт майна задоволено частково. З метою збереження речового доказу накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, здійснювати його відчуження.
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 20.08.2021 ОСОБА_13 задоволено клопотання ОСОБА_14 про скасування арешту майна, та скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 в рамках кримінального провадження №0004468 від 09.08.2018, на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підставою для скасування арешту майна стало минування потреби у подальшому застосуванні арешту майна, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_14 , не є підозрюваною в рамках даного провадження, накладений арешт неспіврозмірно довго обмежував її у праві розпорядження майном, що належить їй на праві власності, а досить тривалий термін досудового розслідування та бездіяльність сторони обвинувачення, наразі не виправдовує подальший арешт майна, оскільки у слідчого було досить часу для встановлення істини по справі.
Слідчим у клопотанні, з яким він звертається до суду про арешт майна, вказано, що з метою забезпечення збереження речових доказів, вважає за необхідне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб здійснювати її відчуження, розпоряджатися та користуватися нею.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що після скасування арешту, накладеного на вказану квартиру, до часу звернення із цим клопотанням про накладення арешту на майно, пройшов значний проміжок часу, у зв`язку з чим, підстави для настання перелічених слідчим у клопотанні ризиків, відсутні та носять формальний характер.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Разом з цим, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Тривалість досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні (більше трьох років), неодноразове прийняття слідчим рішення про його закриття у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, свідчить про відсутність активної діяльності органу досудового розслідування, направленої на виконання завдань кримінального провадження та встановлення істини у справі.
Оскільки органом досудового розслідування не доведено розумної співмірності між використовуваними інструментами арештом майна, і тією метою, на котру спрямований цей захід, що позбавляє особу власності, слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання через відсутність правових та законних підстав для накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004468 від 09.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України - відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1