Справа № 466/6646/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

встановив:

23 липня 2021 року на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов до суду із підписаною сторонами 22 липня 2021 року угодою про визнання винуватості, яку досягнуто під час досудового розслідування, у зв`язку з чим, згідно положень КПК України, необхідно вирішити питання про затвердження угоди або відмову у затвердженні такої.

Оглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, потерпілого, представника потерпілого, захисників, обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

-винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

-вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

-обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Як вбачається з тексту угоди про визнання винуватості, прокурор та підозрювані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 досягли угоди про визнання винуватості, додержуючись таких умов: підозрювані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнали свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч.2 ст.296 КК України у виді 1 року позбавлення волі, у відповідності до ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених уп.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015№13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Згідно ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо :

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03.08.2021 року.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року, визнано ОСОБА_8 потерпілим у кримінальному провадженні №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

З врахуванням того, що потерпілий ОСОБА_10 помер, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості від 22.07.2021 порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, в даному випадку членів сім`ї потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, згідно обвинувального акту №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 22.05.2021, приблизно о 05 год. 30 хв., діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок перебуваючи в громадському місці, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи на вулиці, поряд із будинком №4Б на вул. Грінченка у м. Львові, нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_12 , руками та ногами у різні ділянки тіла, після чого ОСОБА_11 , стопою своєї правої ноги у взутті, наніс декілька ударів в ділянку голови потерпілого ОСОБА_13 , чим відповідно до висновку експерта №128/2021 від 05.07.2021, спричинили наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, хронічні двобічні субдуральні гематоми в тім`яних ділянках парасагітально, злами стінок лівих етмоїдальних граток; два рубці в цільній ділянці голови, синець нижче мочки лівого вуха та синець на спині зліва. Вказані тілесні ушкодження утворилась від дії тупих предметів або при ударі до таких, могли виникнути 22.05.2021 року внаслідок нанесення ударів руками та ногами. Травма голови відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу. Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Відтак, з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, наведених в обвинувальному акті та формулювання обвинувачення суд констатує, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України в частині допущення неправильної правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди, що передбачено вимогами п. 1 ч.7 ст.474 КПК України.

Окрім цього, згідно обвинувального акту №0000403 від 22.05.2020 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , діяли за попередньою змовою з ОСОБА_11 , однак в обвинувальному акті відомості про ОСОБА_11 відсутні, як і відсутні дані про висунуте ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Вимогами ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Проте, письмова згода потерпілого на її укладення відсутня.

Зазначені обставини не дозволяють суду здійснити дії, передбачені ст.474 КПК України, що виключає можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 22.07.2021 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості від 22.07.2021 року, а кримінальне провадження згідно із вимогами п.1 ч.3 ст.314 КПК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись статями 314, 468, 469, 470, 474 КПК України, суд

постановив:

у затвердженні угоди про визнання винуватості від 22 липня 2021 року, укладеної у кримінальному провадженні №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України - відмовити.

Повернути кримінальне провадження №0000403 від 22.05.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1