25.10.2021
Справа № 642/5967/18
Провадження № 1-кп/642/84/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

представника потерпілих ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 001517 від 20.06.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

По даному кримінальному провадженню в ході досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали колегії суддів Ленінського районного суду м. Харкова від 28.08.2021 року запобіжний захід, обраний відносно вищезазначених обвинувачених, у вигляді тримання під вартою, був продовжений на 60 днів, а саме до 26.10.2021 року.

В судовому засіданні 01.07.2021 відповідно до вимоги ст. 331 КПК України, судом було ініційоване питання доцільність збереження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_5 вважав необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, зазначивши, оскільки вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу не змінилися та продовжують існувати, свідок сторони обвинувачення допитаний не був, а тому якщо обвинувачені, будуть знаходиться на волі, то вони зможуть перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на свідка, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду. Також прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_16 в ході досудового розслідування переховувався від правоохоронних органів та оголошувався у розшук.

При вирішенні даного питання сторона захисту, проти продовження даним обвинуваченим строку тримання під вартою заперечувала, пославшись, що всі обвинувачені раніше не судимі, мають постійне місце реєстрації та міцні соціальні зв`язки, знаходячись на волі не будуть намагатися ухилитися від суду та впливати на показання потерпілих та свідків, а також, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та просила змінити обвинуваченим запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки всі обвинувачені тривалий час перебувають під вартою
Представник потерпілих ОСОБА_15 просив продовжити всім обвинуваченим обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проти зміни їм запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, заперечував.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали справи , приходить до висновку що обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 слід продовжити строк тримання під вартою виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується, однак, на даний час неможливо закінчити судовий розгляд з огляду на наявність обєктивних передумов.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від
органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 нього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих кронами кримінального проваджений матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного,

обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він

підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоровя підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних звязків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою суд повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Як зазначено в рішенні ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи, а у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її звязками з державою, у якій його переслідують.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Так ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.
Всі обвинувачені на час вирішення даного питання за своїм віком мають типові соціальні зв`язки для осіб свого віку та статусу.
Обраний відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Також і не було надано стороною захисту даних про неможивість утримування обвинувачених під вартою в умовах ДУ «Хаківській слідчий ізолятор» при наявністі у них виявлених захворювань.
Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує всім обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинувачених під вартою є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу .
Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш мягкий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 371-372, 376 КПК України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, кожному строком на шістдесят днів з триманням в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор », по 20 грудня 2021 року включно.

Термін дії ухвали по 20.12.2021 року включно.
Ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Відкласти судовий розгляд кримінального провадження у зв`язку з неявкою в судове засідання захисника ОСОБА_17 на 08 листопада 2021 року на 14.00 годину.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення їм ухвали суду з моменту вручення їм ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3