Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2380/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002918 від 10.08.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строк дії якого продовжено по 26.09.2021 включно, однак до вказаного терміну прийняти остаточне рішення по справі не представляється можливим.

Під час виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 331 КПК України, судом поставлено на обговорення учасників судового провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

Так, прокурором заявлене клопотання про продовження строків запобіжного заходу терміном на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що він обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину за який загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, він не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. У зв`язку з чим ризики, передбачені п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_3 , при цьому закінчити розгляд справи до закінчення дії строку запобіжного заходу, а саме до 26.09.2021 не представляється можливим.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , просили зменшити розмір застави до 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2021 ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 26.09.2021, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку, завершити не представляється можливим.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»). Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Також суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. При наданні оцінки ступеню ризику, судом враховується, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень чи надання показів у вигідному для обвинуваченого аспекті.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що існує ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки він не має постійного джерела доходів і як наслідок засобів для задоволення побутових потреб.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином та передбачає покарання, зокрема у виді позбавлення волі, рівень його суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, його вік та спосіб життя, те, що він не має захворювань, які б виключали утримання його під вартою, а також, відсутність стійких соціальних зв`язків, а ті, що є (перебування на утриманні літніх батьків-пенсіонерів та неповнолітнього сина) не є стримуючим фактором його поведінки.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, суд приходить до висновку, що ризики та обставини, які були враховані при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та ст. 178 КПК України, надають підстави вважати, що останній може переховуватися від суду, вчиняти незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Отже ризики на сьогодні не зменшилися, таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням наведеного не зможе запобігти встановленим ризикам протиправної поведінки обвинуваченого. Тримання під вартою сприятиме виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечить можливість контролю за його поведінкою з боку органу досудового розслідування з метою досягнення мети кримінального провадження.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01.07.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2379 грн.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні можливо визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 190 320.00 грн. При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити від особи, щодо якої застосовано заставу бажання порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів із визначеням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176,178, 183, 193, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відкласти розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 14-00 год. 19.10.2021

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 13.11.2021 включно.

Одночасно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 190 320 грн. (сто дев`яносто тисяч триста двадцять).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем), на наступний депозитний рахунок:

Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області: UA0018661 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Київській області, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 26268119.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого який вніс заставу з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі звільнити ОСОБА_3 з-під варти.

В разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) з`являтись до суду за першою вимогою;

2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) уникати спілкування із потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні, а також з іншими особами, які брали участь у якості понятих під час проведення слідчих, процесуальних дій;

6) носити електронний засіб контролю

У разі внесення застави, встановити двохмісячний строк дії покладених судом обов`язків, починаючи з дня внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений, який вніс таку заставу вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає оскарженню до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1