ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1570/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.121 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілої ОСОБА_9 ,

-представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, із середньо-технічною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Як установив суд, 06 травня 2019 року, приблизно о 08 год., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі «Ford Focus» номерний знак НОМЕР_1 під`їхав до будинку АДРЕСА_3 . В цей час до нього підійшов ОСОБА_11 , 1983 р.н., мешканець вказаного будинку, який прямував на роботу, та зробив зауваження щодо неналежного паркування автомобіля. При цьому між ними виник словесний конфлікт під час якого ОСОБА_11 пошкодив ліве бокове дзеркало заднього виду автомобіля, після чого ОСОБА_8 , використовуючи це як малозначний привід, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, дістав з кишені лівої передньої двері автомобіля 9-зарядний револьвер «SAFARI Magnum РФ 440», калібру 4 мм, номер НОМЕР_2 , призначений для тренувальної стрільби поза спеціальними приміщеннями й площадками патронами Флобера калібру 4 мм, який згідно висновку судово-балістичної експертизи №11/250СЕ-19 від 25.07.2019 до категорії вогнепальної зброї не відноситься, та здійснив близько 5 пострілів у грудну клітину, в праву частину попереку та в область правого плеча ОСОБА_11 .. Останній, з метою уникнення подальших пострілів оббіг автомобіль та сів на водійське сидіння, зачинивши двері автомобіля. ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, через незачинене вікно, здійснив близько 3 пострілів в ліву скроневу та тім`яну області голови ОСОБА_11 .. Після чого ОСОБА_8 , розуміючи, що ним були використані всі патрони, відчинив водійські двері та витяг потерпілого ОСОБА_11 з автомобіля, сів за кермо та покинув місце скоєння злочину. Згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/416-А/19 від 17.07.2019, в результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 була спричинена важка сукупна вогнепальна травма: проникаюче в черепну порожнину сліпе кульове поранення голови в лівій скроневій ділянці та непроникаюче сліпе кульове поранення голови у лівій тім`яно-скроневій ділянці із утворенням уламкового перелому лівої скроневої кістки, субдуральної гематоми в зоні лобово-тім`яно-скроневої долі зліва із здавленням-дислокацією головного мозку та забію головного мозку із формуванням вогнищ контузії лівих лобово-скроневих часток; сліпе кульове поранення спинки носу зліва із множинним дрібно-уламковим переломом та дефектом кісток носу; сліпе кульове поранення задньої поверхні верхньої третини шиї зліва; проникаюче в плевральну порожнину сліпе кульове поранення грудної клітини справа із пораненням правої легені, яке у своїй течії призвело до правостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину) та забію печінки із формуванням капсульної гематоми печінки; проникаюче в плевральну та черевну порожнини сліпе кульове поранення грудної клітини та живота зліва без ушкодження внутрішніх органів, але яке у своїй течії призвело до лівостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину); проникаюче в черевну порожнину сліпе кульове поранення живота у поперековій області справа без ушкодження внутрішніх органів; сліпе кульове поранення верхньої третини правого плеча.
Важка сукупна вогнепальна травма, яка встановлена у ОСОБА_11 , у своїй течії призвела до ускладнення у вигляді правостороннього геміпарезу, психоорганічного синдрому та афотичних порушень (мовлення).
За ступенем тяжкості:
Проникаюче в черепну порожнину сліпе кульове поранення голови в лівій скроневій ділянці та непроникаюче сліпе кульове поранення голови у лівій тім`яно-скроневій ділянці із утворенням уламкового перелому лівої скроневої кістки, субдуральної гематоми в зоні лобово-тім`яно-скроневої долі зліва із здавленням-дислокацією головного мозку та забію головного мозку із формуванням вогнищ контузії лівих лобово-скроневих часток; проникаюче в плевральну порожнину сліпе кульове поранення грудної клітини справа із пораненням правої легені, яке у своїй течії призвело до правостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину) та забію печінки із формуванням капсульної гематоми; проникаюче в плевральну та черевну порожнини сліпе кульове поранення грудної клітини та живота зліва без ушкодження внутрішніх органів, але яке у своїй течії призвело до лівостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину); проникаюче в черевну порожнину сліпе кульове поранення живота у поперековій області справа без ушкодження внутрішніх органів, як у сукупності так й поодинці, відповідно до п. 2.1.1. «а, б», п. 2.1.2., п. 2.1.3. «а, б, в, г, й, к, о», п. 2.1.4. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.
Сліпе кульове поранення спинки носу зліва із множинним дрібно-уламковим переломом та дефектом кісток носу відповідно до п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Сліпе кульове поранення задньої поверхні верхньої третини шиї зліва; сліпе кульове поранення верхньої третини правого плеча, як у сукупності так й поодинці, відповідно до п. 2.3.2. "а", п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та зазначив, що:

-матеріалами провадження не підтверджено наявність у потерпілого інвалідності ІІ групи, а тому посилання суду в цій частині, є безпідставними;

-на дослідженому у судовому засіданні відеозапису потерпілий ОСОБА_11 відповідав на питання захисника та ніяких порушень мови у нього не було помічено, у зв`язку із чим, не зрозуміло, чому останній не був допитаний і на підставі чого сторона обвинувачення дійшла висновку про те, що потерпілий злякався пострілів і почав переховуватись в автомобілі;

-потерпілий не переховувався у його автомобілі, а намагався заволодіти ним. Щоб припинити дії потерпілого на заволодіння його автомобілем, він був вимушений оглушити ОСОБА_11 пострілами у бік відчиненого вікна автомобіля;

-свідки надали у суді суперечливі покази. Відзначив, що судом безпідставно не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , який викликав поліцію та швидку допомогу, що свідчить про його реальну присутність на місці події;

-судом не взято до уваги, що за фактом спроби незаконного заволодіння його автомобілем ОСОБА_11 наразі проходить розслідування;

- ініціатором конфлікту був потерпілий ОСОБА_11 , який фізично міцніше за нього, поводив себе зухвало, агресивно, пошкодив його автомобіль;

- він для свого захисту використав зброю, яка відноситься до пневматичної, а тому він не міг припустити, що цей револьвер може спричинити такі ушкодження потерпілому. Зауважив, що після попереджувального пострілу у ноги потерпілого, він не зміг зупинити агресію останнього, а тому почав стріляти у його бік;

-потерпілий, будучи діючим співробітником правоохоронних органів, під час виявлення правопорушення, повинен був представитися та пред`явити своє посвідчення, що останнім не було зроблено;

-він раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину, а саме з початку слідства давав показання, добровільно видав зброю, не покидав місця злочину та зізнався правоохоронним органам, що це самі він стріляв.

Вважає, що його вина за ч.1 ст.121 КК України не доведена, а його дії підпадають під уявну оборону.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та зазначає, що:

-твердження суду про те, що ОСОБА_8 повністю не визнав своєї вини, є хибними, оскільки останній давав послідовні покази, не заперечував, що саме він з використанням револьверу, який не є вогнепальною зброєю, причинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, частково визнав цивільний позов потерпілої та повністю цивільний позов прокурора. Вважає, що вищевказані обставини судом безпідставно не було враховано як пом`якшуючі покарання;

-стороною обвинувачення не надано відомостей про неможливість допиту потерпілого ОСОБА_11 , а у вироку суду не зазначено обставин, з яких останній не був допитаний в судовому засіданні. Відзначив, що досліджені в судовому засіданні судово-медичні експертизи не містять даних про неможливість допиту потерпілого;

-обвинувачений ОСОБА_8 застосував револьвер, як спробу захисту свого майна та з метою перешкоджання ОСОБА_11 заволодіти автомобілем тому що вважав, що потерпілий не випадково опинився на місці водія, заблокував двері автомобіля та намагався зрушити з місця. Зауважив, що обвинувачений в судовому засідання пояснював, що конфлікт між ним та потерпілим виник з вини останнього, у зв`язку з вчиненням ОСОБА_11 відносно нього протиправних дій, які були виражені в умисному пошкодженні його автомобіля, загрози використання щодо нього фізичного насильства, та загрози заволодіння його майном. На даний час обвинувачений вважає, що помилково оцінив загрозу з боку ОСОБА_11 і перевищив межі необхідної оборони;

-покази допитаних у судовому засіданні свідків не спростовують покази ОСОБА_8 . На думку захисника, покази свідка ОСОБА_13 про обставини пригоди є сумнівними, оскільки останній не зміг пояснити, звідки йому стало відомо про розслідування цього злочину і як він опинився у слідчого, якому дав покази. У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав покази, які протирічать показам свідка ОСОБА_12 про обставини пригоди. Покази свідка ОСОБА_14 відносно механізму спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень виглядають сумнівно і протирічать матеріалам, які були досліджені в судовому засіданні;

-при постановленні вироку суд першої інстанції не дав оцінку діям потерпілого ОСОБА_11 , які на думку захисту, призвели до цієї події, обмежившись думкою сторони обвинуваченого про нібито малозначний привід для виникнення конфлікту.

Вважає, що під впливом дій потерпілого ОСОБА_11 та особливості ситуації, у ОСОБА_8 виникло помилкове враження про реальність загрози заволодіння його майном з боку потерпілого і внаслідок цієї помилки обвинувачений спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вважаючи, що перебуває у стані необхідної оборони. Просить вирок змінити, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, потерпілу ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 , прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не містять у собі необхідних та достатніх підстав для зміни чи скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Із показань допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 слідує, що 06 травня 2019 року близько 08 год. Її чоловік - ОСОБА_11 пішов на роботу. Близько 11 год. Цього ж дня до неї на роботу приїхали працівники поліції та повідомили, що в її чоловіка стріляли. В результаті спричинених тілесних ушкоджень її чоловік знаходився у важкому стані, його неодноразово оперували, з урахуванням отриманих ушкоджень її чоловік не розмовляє та має порушення інтелектуального розвитку. Її чоловік неконфліктна людина, є працівником правоохоронного органу, має нагороди та позитивні характеристики. Після зазначених подій її чоловіка визнано інвалідом 2 групи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що 06.05.2019 року приблизно о 08 год. він прогулював свою собаку вдовж будинку АДРЕСА_3 . Біля арки будинку він побачив припаркований автомобіль на пішохідній доріжці. Біля водійських дверей автомобіля знаходився раніше незнайомий йому ОСОБА_11 , а чоловік, яким виявився ОСОБА_8 оббіг автомобіль та почав стріляти у голову потерпілого. Він, ОСОБА_14 , при цьому не чув щоб потерпілий конфліктував чи якимось чином погрожував ОСОБА_8 , при цьому бачив тілесні ушкодження на голові потерпілого.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що 06.05.2019 року, приблизно о 08 год., він вів дитину до дитячого садку, помітив в арці будинку АДРЕСА_3 припаркований автомобіль, та почув хлопки, коли обернувся побачив, як один чоловік, яким виявися ОСОБА_11 , тікає, а інший чоловік, яким виявися ОСОБА_8 , наздоганяє і здійснює при цьому в утікаючого чоловіка постріли. Він бачив як ОСОБА_8 стріляв в потерпілого ОСОБА_11 , в тому числі і в голову. Потерпілий добіг до відкритих водійський дверей, сів в автомобіль, а ОСОБА_8 здійснив, ще декілька пострілів у нього, а потім виштовхав потерпілого з автомобіля та поїхав в сторону арки.

Допитані у судовому засіданні як свідки працівники поліції Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 пояснили, що 06.05.2019 року, приблизно о 08. год., коли вони прибули на місце вчинення злочину до будинку АДРЕСА_3 , то їм на зустріч йшов ОСОБА_8 та повідомив, що він здійснив постріли у потерпілого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджується також сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема:

-висновком судово-медичної експертизи №12-14/416-А/19 від 17.07.2019 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 була встановлена важка сукупна вогнепальна травма: проникаюче в черепну порожнину сліпе кульове поранення голови в лівій скроневій ділянці та непроникаюче сліпе кульове поранення голови у лівій тім`яно-скроневій ділянці із утворенням уламкового перелому лівої скроневої кістки, субдуральної гематоми в зоні лобово-тім`яно-скроневої долі зліва із здавленням-дислокацією головного мозку та забію головного мозку із формуванням вогнищ контузії лівих лобово-скроневих часток; сліпе кульове поранення спинки носу зліва із множинним дрібно-уламковим переломом та дефектом кісток носу; сліпе кульове поранення задньої поверхні верхньої третини шиї зліва; проникаюче в плевральну порожнину сліпе кульове поранення грудної клітини справа із пораненням правої легені, яке у своїй течії призвело до правостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину) та забію печінки із формуванням капсульної гематоми печінки; проникаюче в плевральну та черевну порожнини сліпе кульове поранення грудної клітини та живота зліва без ушкодження внутрішніх органів, але яке у своїй течії призвело до лівостороннього гемотораксу (крововиливу у плевральну порожнину); проникаюче в черевну порожнину сліпе кульове поранення живота у поперековій області справа без ушкодження внутрішніх органів; сліпе кульове поранення верхньої третини правого плеча;

- даними протоколів огляду місця події від 06.05.2019 року, 07.05.2019 року, в ході яких вилучені змиви бурого кольору, одяг потерпілого, у автомобілі змиви з керма та коробки передач;

-даними протоколів проведення з обвинуваченим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 слідчого експерименту від 06.06.2019 року, 26.06.2019 року, стенограмою слідчого експерименту, в ході яких останні відтворили обставини, за яких ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 06.05.2019 року;

-даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 07.05.2019 року, під час якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому;
-висновком судово-балістичної експертизи №11/250СЕ/19 від 25.07.2019 року;
-висновком судово-дактилоскопічної експертизи №2/673СЕ/19 від 09.07.2019 року, відповідно якого слід долоні руки на відрізку липкої стрічки залишений долонею лівої руки ОСОБА_8 ;
-висновком судово-імунологічної експертизи №14/1398-Дм/19 від 15.07.2019 року;
-висновком судово-медичної експертизи №12-14/480-А/19 від 29.07.2019 року, відповідно до якого механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 в цілому не суперечить способу їх спричинення, на який вказують свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , підозрюваний ОСОБА_8 під час проведення з ними слідчого експерименту;
-протоколом огляду предметів від 12.06.2019 року, постановами слідчого від 14.05.2019 року, 12.06.2019 року, 26.07.2019 року про визнання вказаних предметів речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про заподіяння ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони та доводи скарги обвинуваченого про те, що його дій необхідно визнати уявною обороною, є безпідставними.

Згідно положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Згідно приписам ч.5 ст.36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з умисним заподіяння тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Як слідує із досліджених судом доказів, під час словесного конфлікту ніякого суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого щодо ОСОБА_8 , не вчинялось, у тому числі не було вчинено дій направлених на протиправне насильницьке вторгнення в автомобіль, а тому у обвинуваченого не було ніяких підстав для застосування зброї і заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_11 .

У провадженні установлено, що здійснивши близько п`яти пострілів у потерпілого, обвинувачений продовжив свої злочинні дії та став переслідувати ОСОБА_11 , а останній, рятуючись, сховався на вивільненому водійському місці автомобіля, однак обвинувачений з близької відстані, прицільно, умисно здійснив ще біля трьох пострілів у голову потерпілого.

З огляду на наведене доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_8 застосував револьвер, з метою перешкоджання ОСОБА_11 заволодіти автомобілем, є безпідставними.

Зазначені обставини, які підтвердженні вищенаведеними об`єктивними, допустимими доказами, свідчать про те, що обвинувачений усвідомлював відсутність реального суспільно небезпечного посягання на нього з боку потерпілого, що у свою чергу свідчить про відсутність знаходження обвинуваченого у стані як необхідної, так уявної оборони .

Щодо посилань у скаргах на те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_11 , то ця обставина не спростовує правильності висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за який його засуджено.

Твердження скарги захисника ОСОБА_7 про сумнівність показань свідка ОСОБА_13 є безпідставними, оскільки захисником з цього приводу не наведено жодних конкретних даних.

Колегія суддів також не бере до уваги посилання сторони захисту на те, що у вироку безпідставно не були наведені покази свідка ОСОБА_12 , оскільки останніми не зазначено, які істотні дані щодо обставин вчинення правопорушення містились у показах вказаного свідка.

Крім того, враховуючи, що винуватість ОСОБА_8 підтверджується сукупністю інших доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів вважає, що це не є підставою для зміни чи скасування вироку суду.

Безпідставними також є доводи скарги обвинуваченого про те, що потерпілий зобов`язаний був пред`явити йому службове посвідчення працівника поліції.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Як слідує із матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_9 зробив ОСОБА_8 зауваження як цивільна особа з приводу неналежного паркування автомобіля, тобто з питання за подією, яка не загрожувала особистій чи публічній безпеці, а тому ця обставина не була підставою для пред`явлення ОСОБА_11 службового посвідчення відповідно до вимог вищевказаного закону.

Крім того, слід відзначити, що ОСОБА_8 не обвинувачується у вчиненні нападу на працівника правоохоронного органу, а тому посилання обвинуваченого в цій частині позбавлені підстав.

Дослідивши та надавши належну оцінку всім зібраним у справі доказам, які безперечно викривають обвинуваченого у вчиненому, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку, не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та всіх даних про його особу, воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 грудня 2020 року по 17 серпня 2021 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: