Справа № 736/508/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/32/22
Категорія - ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000014 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , розлучений, освіта базова середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 23.02.2021 Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.389, ст.71 КК України до покарання у виді 2 місяців 15 днів арешту (покарання відбуте).

засуджений за:

- ч.1 ст.263-1 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

1 місяць;

- ч.1 ст.263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4710 грн. 30 коп. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що влітку 2008 року, точного часу не встановлено, в с. Забарівка, Корюківського району, ОСОБА_7 придбав у невстановленої слідством особи однозарядну гвинтівку, виготовлену з пружинно-поршневої гвинтівки «ІЖ-22» №А46775, калібру 4,5 мм, яку переніс до місця реєстрації по АДРЕСА_2 та, маючи умисел на незаконну переробку даної гвинтівки для подальшого власного використання, в порушення вимог п.п. 1, 2 ст. 9 постанови КМУ № 576 від 12.10.1992 року «Про затвердження Положення про дозвільну систему», розділу 12 п.12.1, 12.2, розділу 14 п.14.1, розділу 15 п.15.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, вніс саморобним способом у конструкцію механізму однозарядної гвинтівки зміни, а саме розсвердлив стінки патронника до діаметру 5,4 мм, додатково вмонтував у ствольну коробку ударник з бойками та укоротив приклад до шийки ложі, чим таким саморобним способом переробив із однозарядної гвинтівки «ІЖ-22» № НОМЕР_1 , калібру 4,5 мм, відповідно до висновку судової експертизи зброї № 160 від 16.03.2020 вогнепальну зброю - однозарядну гвинтівку, виготовлену саморобним способом з гвинтівки «ІЖ-22» № НОМЕР_1 придатну до проведення пострілів патроном Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм.

Крім того, ОСОБА_7 , з літа 2008 року, точного часу не встановлено, по місцю своєї реєстрації АДРЕСА_2 , умисно, не маючи передбаченого законом дозволу та порушуючи вимоги п.п. 1, 2 ст.9 постанови КМУ № 576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», розділу 12 п.12.1, 12.2, розділу 14 п.14.1, розділу 15 п.15.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, зберігав на даху господарської будівлі до 2018 року, коли у невстановлений в ході досудового розслідування час переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , де зберігав до 30 січня 2020 року, згідно з висновком судової експертизи зброї № 160 від 16.03.2020 вогнепальну зброю - однозарядну гвинтівку, виготовлену саморобним способом з пружинно-поршневої гвинтівки «ІЖ-22» № НОМЕР_1 , яка придатна до проведення пострілів патронами Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм.

Також, ОСОБА_7 у період з 20.10.2013 року по 14.04.2016 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, маючи передбачений законом дозвіл на право носіння та зберігання зброї - гладкоствольної рушниці «МР27ЕМ» № НОМЕР_2 , придбавав у невстановлених осіб у м. Чернігів нітроцелюлозний та димний порох, який переніс до місця своєї реєстрації по АДРЕСА_2 , який, починаючи з 14 квітня 2016 року, умисно, не маючи передбаченого законом дозволу та порушуючи вимоги п.п. 1, 2 ст.9 постанови КМУ №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», розділу 12 п.12.1, розділу 14 п.14.1, розділу 15 п.15.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, незаконно зберігав у будинку до 2018 року, коли в невстановлений в ході досудового розслідування час, переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_2 , де зберігав до 30 січня 2020 року.

У ході проведеного 30 січня 2020 року, у період часу з 11.51 год. до 13.21 год., обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), в будинку виявлено та вилучено нітроцелюлозний порох і суміш двох видів нітроцелюлозного та димного порохів, у господарській будівлі виявлено і вилучено однозарядну гвинтівку, виготовлену саморобним способом з поршневої гвинтівки «ІЖ-22» № А 46775, калібру 4,5 мм.

Відповідно до висновку комплексної судової вибухово-технічної експертизи № 17(Вт), 125(х) від 11.03.2020 надані на дослідження речовини є вибуховими речовинами метальної дії - нітроцелюлозними порохами, загальною масою 614,2 г. Речовина в пакеті № 6 є сумішшю вибухових речовин метальної дії - двох видів нітроцелюлозного та димного пороху, масою 15,8 г.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки

1 місяць; за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. В обґрунтування скарги послався на безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 скоїв 2 тяжкі кримінальні правопорушення, тричі притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, вказав, що місцевий суд належним чином не мотивував звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий просив залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Наведеного місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання; з урахуванням висновку органу пробації; та вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з моменту взяття його під варту.

За таких обставин, вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_7 призначити покарання за:

- ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4