Провадження № 1кп/202/210/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0001965 від 02.11.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковськ, громадянин України, який має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
У невстановлений час та місці, ОСОБА_6 ,реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, знайшов, тим самим придбав гранату «Ф-1» з маркуванням «23», запал УЗРГМ-2 з маркуванням 583, 6-83 та почав носити при собі.
В подальшому, 02.11.2020 року, в період з 15:59 до 16:46 години, слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області спільно зі співробітниками ВКП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в ході затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, за повідомленням невстановленого громадянина, про те, що близько 14:52 години, на зупинці невідомий чоловік погрожував йому гранатою, був проведений особистий обшук ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого в сумці, яка знаходилась через плече у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено предмет, схожий на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «23», який відповідно до висновку експерта №19/104-11/1/345 від 03.11.2020 року є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху та предмет, схожий на запал УЗРГМ-2, який відповідно до висновку експерта №19/104-11/1/345 від 03.11.2020 року, є уніфікованим запалом ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України не визнав, суду пояснив, що того дня він приїхав з м. Новомосковська до м. Дніпро на прохання товариша на ім`я ОСОБА_7 , якого пізніше чекав на зупинці, та який по телефону сказав йому, де саме чекати. В цей час до нього ззаду підійшли працівники поліції, які схопили його за руки та почали погрожувати, говорячи якусь нісенітницю про наркотичні засоби та гранату. Стверджує, що гранати в його сумці не було, вважає, що до його сумки її підкинули співробітники поліції під час затримання. Останні виказували йому претензії щодо його громадської діяльності з приводу замальовування написів, які слугують позначеннями місць закладення наркотичних засобів.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами.
Та свідок ОСОБА_8 суду показав, що 02.11.2020 року був понятим при особистому обшуку затриманого ОСОБА_6 , який стояв у кайданках біля кіоску, та бачив, як у останнього було виявлено у куртці телефон та ніж, а у сумці телефон та граната із запалом. Після цього всі виявлені речі було запаковано та опечатано, що свідок засвідчив своїми підписами на пакетах та у протоколі. У обвинуваченого взяли відбитки пальців. Весь час вказана слідча дія безперервно фіксувалася на відеокамеру.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що того дня погодився бути понятим при проведенні слідчої дії, у ході якої у затриманого ОСОБА_6 , який стояв біля кіоску з одягненими кайданками, співробітники поліції виявили та вилучили телефон, ніж та гранату. Також у обвинуваченого брали відбитки пальців. За результатами даної слідчої дії, яку безперервно знімали на відеокамеру, складався протокол, в якому свідок ставив свої підписи.
Судом досліджено Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001965 від 02.11.2020 року, згідно якого 02.11.2020 року до Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що 02.11.2020 року о 14:52 годині невідомий чоловік, знаходячись на зупинці громадського транспорту за адресою: пр. Слобожанський у м. Дніпро, погрожує громадянам гранатою. Встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , 2002 р.н.
В судовому засіданні досліджено протокол затримання ОСОБА_6 від 02.11.2020 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_6 02.11.2020 року перебував на зупинці міського транспорту по пр. Слобожанському у м. Дніпро з предметом, схожим на гранату Ф-1 в руках.
Під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 , в передній правій кишені його куртки виявлений мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 note» imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 ; складний ніж Cold Steel 2014. В сумці через плече, яка була одягнута на ОСОБА_6 з-під куртки, виявлений мобільний телефон «iPhone 7+», imei 1: НОМЕР_3 ; 2 пари ключів, 2 медалі з жовтого та білого металу; пластинка з 4-ма пігулками; блокнот з чорновими записами; 82 гривні, 1 ключ без зв`язки, дрібні гроші; предмет, схожий на запал: Б-83; УЗРГМ-2 583; предмет, схожий на корпус гранати Ф-1 з позначками «23».
Корпус гранати було оброблено спеціальним порошком «Малахіт» та вилучено3 папілярних візерунки на 3 л/с., після чого поміщено до спец. пакету разом з іншими речами.
В судовому засіданні досліджено висновок судової трасологічної експертизи №19/104-7/3/1609 від 04.11.2020 року, відповідно до якого слід пальця руки розміром 22*15 мм., відкопійований на липку стрічку розміром 40*38 мм., вилучений під час затримання гр. ОСОБА_6 за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, поблизу буд. №26-Б/1, придатний для ідентифікації за ним особи, та залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_6 , 2002 р.н.
Також судом досліджено висновок вибухово-технічної експертизи №19/104-11/1/345 від 03.11.2020 року разом з ілюстрованою таблицею до нього, відповідно до якого наданий на дослідження предмет, що поміщений до спеціального пакету № SUD1138413, є конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху.
Наданий на дослідження предмет, що поміщений до спеціального пакету № SUD1138414, є уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.
Згідно Акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують №277 від 03.11.2020 року, знищення (знешкодження) проведено за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгороднє, полігон УСБУ. За результатами огляду залишків вибухових матеріалів після їх знищення (знешкодження) попередньо встановлено Корпус гранати Ф-1 в кількості 1 шт., та запал типу УЗРГМ в кількості 1 шт., придатні для виробництва вибуху. Вибухонебезпечних залишків не виявлено.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, отримані у порядку встановленому КПК України, які прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Доводи сторони захисту про те, що протокол затримання обвинуваченого від 02.11.2020 року слід визнати недопустимим доказом, оскільки як вбачається з його змісту, в ньому відсутні відомості про присутність оперативних працівників та інших осіб, які брали участь під час проведення вказаної дії, і вказаний протокол ними не підписаний як учасниками вказаної процесуальної дії, суд вважає безпідставними.
Так, вказаний протокол містить найменування документу, дату та час його складання, відомості про особу, яка його склала, зміст заходу, час та назву дії, особу яка її проводить, застосування носія інформації, осіб, які присутні під час проведення та їхні підписи, зокрема, слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , який склав даний протокол, оперативний працівник ВПК ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , який проводив обшук затриманого ОСОБА_6 , поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , затриманий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 . Далі, в протоколі затримання - в описовій частині зазначено послідовність дій при зазначеній події та безпосередньо викладено її зміст.
Суд вважає, що протокол затримання ОСОБА_6 від 02.11.2020 року складено із дотриманням загальних правил фіксації кримінального провадження, а отже відповідає ч.3 ст. 104 КПК України, а тому підстави для визнання даного доказу недопустимим відсутні.
Сторона захисту також стверджує, що фактично ОСОБА_6 не було ознайомлено з постановою про його затримання та особистий обшук і така постанова в матеріалах справи відсутня, як того вимагає частина 3 статті 110 КПК України.
Захисник зазначає, що порушено ч.3 ст.208 КПК України, яка регламентує, що слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 і ст.236 КПК України.
Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.
До умов затримання уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, суду (на підставі ч. 1 ст. 208 КПК України) законодавець відносить те, що на відміну від затримання, яке регламентоване ст. 207 КПК України, уповноважена службова особа може затримати лише за умови, що особа підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.
Отже, ст.208 КПК України не містить імперативної норми про те, що у разі необхідності негайного затримання особи, слідчий або прокурор зобов`язані заздалегідь винести постанову про таке затримання, та у подальшому ознайомити з нею затриману особу. З огляду на ч.3 ст.110 КПК України, слідчий, прокурор можуть виносити постанови у певних випадках, при цьому у даному випадку це право уповноваженої особи, а не її обов`язок.
Граната Ф-1 та запал до неї, разом з іншим майном, були вилучені слідчим в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , який проводився за участю адвоката та із застосуванням відеофіксації, детальний опис зазначеної слідчої дії міститься у протоколі затримання від 02.11.2020 року.
Крім того, стороною захисту зазначено, що при проведенні відеофіксації затримання обвинуваченого, у протоколі від 02.11.2020 року не було зазначено про технічні характеристики засобів, за допомогою яких проводилась така відеозйомка, що, на думку захисника, тягне за собою визнання такого доказу недопустимим, як і всі подальші процесуальні дії, які відбувались після затримання обвинуваченого та оформлення такої дії відповідним протоколом за принципом доктрини «плодів отруйного дерева».
Відповідно до ст.104 КПК України, яка регламентує складення протоколу, у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі, в якому серед іншого мають бути вказані характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації.
Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_6 від 02.11.2020 року, під час його затримання, яке відбувалось у порядку ст.208 КПК України, використовувався спеціальний технічний засіб для здійснення відео фіксації, а саме відеокамера «Panasonic». Однак, характеристики даного технічного засобу у вищевказаному протоколі не зазначені.
Вимоги, передбачені частиною 2 ст.252, п.1 частиною 2 статті 104 КПК України, спрямовані на удосконалення процесу фіксації процесуальних дій, з метою унеможливлення порушення прав людини, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення.
Негативні наслідки у виді визнання процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів недійсними можуть наступати лише у разі незастосування технічних засобів фіксування, коли їх застосування є обов`язковим.
Проте, у випадку фактичного використання технічних засобів та не відображення в протоколі їх характеристик не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час такої дії, недопустимими, оскільки підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.11.2020 було проведено затримання ОСОБА_6 . Із протоколу слідує, що хід даної дії фіксувався технічними засобами. Судом було переглянуто відеозапис, який не викликав у сторін сумнівів в його автентичності. Обвинувачений під час судового розгляду не заперечував, що на відеозапису зображений саме він та події, відображені на відеозаписі відбувались за його участі.
Оцінюючи істотність такого порушення, суд, з огляду на положення статті 87 КПК України, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання протоколу затримання від 02.11.2020 року та похідних слідчих дій недопустимими як докази.
Суд вважає, що існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.
Покази обвинуваченого ОСОБА_6 стосовного того, що гранату Ф-1 із запалом до неї йому підкинули, суд вважає голослівними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження. Суд оцінює критично такі пояснення ОСОБА_6 , оскільки вони спростовані в судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які підтвердили факт виявлення співробітниками поліції у ОСОБА_6 гранати Ф-1 із запалом з його сумки, що також підтверджується відеозаписом затримання, переглянутого в судовому засіданні.
Вказані свідки в судовому засіданні підтвердили, що в ході проведення особистого обшуку при затриманні ОСОБА_6 вони весь час перебували поряд з працівниками поліції, які проводили обшук та були очевидцями процесу зазначеної слідчої дії, під час якої у обвинуваченого було виявлено та вилучено гранату Ф-1 із запалом до неї.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, матеріали, що характеризують особу останнього, висновки експертизи, вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті та встановлених судом, доведена повністю.
ОСОБА_6 повинен нести кримінальну відповідальність за незаконне придбання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст. 263 КК України.
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, наявність обставин справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що він, відповідно до своїх моральних якостей і невтраченого почуття обов`язку перед державою, суспільством заслуговує на довіру й може виправитися без застосування до нього реального покарання.
Такий висновок суду ґрунтується на аналізі обставин вчиненого злочину, встановленої судом можливості досягнення мети покарання без його відбування, віку обвинуваченого неповних 19 років, тому суд призначає покарання з випробуванням.
Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_6 та попередженню нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судової трасологічної експертизи у сумі 653,80 грн., судової вибухо-технічної експертизи у сумі 980,70 грн.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 367-374 КПК України,суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
У відповідності до ст.75 КК України від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо протягом 1 року /іспитового строку/він не вчинить нового злочину.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертизна загальну суму1634,50 грн.
Речові докази: предмети, поміщені до спец. пакету №3896895, а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Note» чорного кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_4 ; складний ніж чорного кольору «ColdSteel 2014»; сумка чорного кольору із наступним вмістом: грошові кошти в розмірі 82 гривні; дрібні металеві гроші; 2 пари ключів; 2 медалі з жовтого та білого металу; пластинка з 4-ма пігулками; блокнот з чорновими записами; 1 ключ без зв`язки; мобільний телефон «iPhone 7+» imei: НОМЕР_3 ; - повернути за належністю ОСОБА_6 .
Предмет, схожий на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «23»; предмет, схожий на запал типу «УЗРГМ 2» з позначками «583, 6-83»; 3 липкі стрічки з папілярними візерунками, - знищити.
Залишки гранати після вибуху, які поміщені до спец. пакету №5355915, - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_13