У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представник цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання цивільного позивача ОСОБА_4 , подане в рамках кримінального провадження за №0000866 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні за №0000866 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, у якому просить з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на підставі поданої ним позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди накласти арешт на майно Ужгородської міської Ради (пл. Поштова, 3, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000), а саме розрахунковий рахунок: Код , IBAN UA 0084591 ДКСУ м. Київ, на грошові кошти в сумі 1 324 030 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі тридцять) гривень, що відповідають сумі стягнення матеріальної шкоди відносно поданої позовної заяви потерпілим ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.
Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000866 від 11.03.2020 року за ст.ст. 364, 367 КК України відносно посадових осіб міськвиконкому Ужгородської міської ради, які незважаючи на наявність накладеного арешту на майно згідно наказу Арбітражного суду Закарпатської області по справі 1/60 від 06.07.2000 року, а також податкової застави на заборону відчуження всього майна Райкоозаготпрому Ужгородської райспоживспілки, 29 серпня 2001 року прийняли рішення №144 «Про право оформлення власності і передачі на баланс новоствореного підприємства» «Виробничо-торгового підприємства» (ВТП) Ужгородської райспоживспілки.

Крім того, посадові особи Ужгородського міськвиконкому не врахували ту обставину, що згідно рішення Арбітражного суду Закарпатської області від 19 травня 2000 року власником майна Райкоозаготпрому Ужгородської райспоживспілки являється підприємство ВКК «Редія» в особі директора і засновника громадянина ОСОБА_4 . Вказане підприємство отримало майно Райкоозаготпрому на підставі актів прийому - передачі 27 липня 2000 року, підписаними директором Райкоозаготпрому ОСОБА_5 , судовим виконавцем ОСОБА_6 , директором ВКК «Радія» ОСОБА_4 .

У рішенні Арбітражного суду Закарпатської області по справі 1/60 від 19.05.2000 року за позовом ВКК «Редія» до Райкоозаготпрому Ужгородської райспоживспілки про стягнення заборгованості у сумі 169 697 гривень представники відповідача позов визнали і дали згоду на звернення стягнення суми боргу на майно Райкоозаготпрому.

Внаслідок неправомірних дій посадових осіб міськвиконкому Ужгородської міської ради по відчуженні майна яке перебувало на балансі ВКК «Редія», а також наявності накладеного арешту, податкової застави, і як наслідок незаконній передачі майна третьому новоствореному підприємству потерпілому ОСОБА_4 спричинена значна матеріальна шкода міськвиконкомом Ужгородської міської ради.

Цивільний позивач наводить наступний розрахунок суми (в гривнях) нанесеної матеріальної шкоди:

1.Згідно експертної оцінки вартості відновлювальних робіт будівель та споруд Галичської скотобази на підставі висновку підприємства «Ексерт-центр» від 01.10.1998 року сума вартості проведених ремонтних робіт виконавцем ВКК «Редія» складає 166 697 (сто шістдесят шість шістсот дев`яносто сім) гривень. У доларовому еквіваленті складає: 166 697 грн.: 3 грн. 50 коп. (курс гривні - долар на жовтень 1998 р.) = 47 627 (сорок сім тисяч шістсот двадцять сім) доларів США.

2.19 травня 2000 року Арбітражний суд Закарпатської області у справі № 1/60 виніс рішення, яким задовольнив позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення суми боргу 169 697 гривень.

3.Станом на день подання клопотання курс долара до гривні складає 27,8 грн. Із врахуванням інфляції гривні до курсу долара загальна сума боргових зобов`язань складає сума боргу в доларах США = 47 627 (сорок сім тисяч шістсот двадцять сім) дол. США х 27,8 (курс гривні до долара = 1 324 030 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі тридцять гривень ).

У клопотанні зазначається, що керуючись правом на будь якій стадії кримінального провадження, подавати цивільний позов про відшкодування ОСОБА_4 звертається 9 квітня 2021 року до слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної школи завданої кримінальним правопорушенням, відомості відносно якого внесені до ЄРДР за №0000866 від 11.03.2020 року. Відповідно до вимог ст. 61 ч 2 КПК України з моменту подання позовної заяви потерпілим ОСОБА_4 були набуті права та обов`язки цивільного позивача. Загальна сума стягнення з цивільного відповідача складає 1 324 000 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі) гривень майнової шкоди.

У судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подане клопотання підтримав в повному обсязі з мотивів викладених у такому, та просив клопотання задовольнити.

Дізнавач та представник Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлені належним чином.

При цьому, 17.01.2022 дізнавач подав заяву, в якій просив розглянути клопотання про арешт майна без його участі та надав матеріали кримінального провадження №0000866. Враховуючи наведене, та у відповідності до вимог ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею з наданих матеріалів кримінального провадження встановлено, що сектором дізнання Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000866 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.
Із копії витягу з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато за фактом того, що 10.03.2020 року в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла ухвала суду №308/865/20 від 26.02.2020 року щодо внесення відомостей по скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 .
10.06.2020 року ОСОБА_4 отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
05.04.2021 року ОСОБА_4 подав до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області заяву про визнання його цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню на суму нанесеної матеріальної шкоди в розмірі 5 324 000 гривень для подальшого звернення з цивільним позовом.
09.04.2021 року ОСОБА_4 до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області в рамках кримінального провадження №0000866 від 11.03.2020 року подано позовну заяву до Ужгородської міської ради, згідно якої просить стягнути із цивільного відповідача Ужгородської міської ради на його користь майнову шкоду в розмірі 1 324 000 гривень та моральну шкоду в розмірі 4 000 000 гривень, загальна сума стягнення 5 324 000 гривень.
Із долучених до матеріалів клопотання документів вбачається, що Ужгородська міська рада, Код , має рахунок IBAN UA 0084591 ДКСУ м. Київ (а.с.18).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням, цивільний позивач ОСОБА_4 зазначив правову підставу для накладення арешту на майно - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно положень ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:
1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;
2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
У клопотанні цивільним відповідачем зазначено Ужгородську міську раду.
Стаття 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Із наданих матеріалів кримінального провадження №0000866 вбачається, що на час розгляду клопотання у такому жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.
За вказаних обставин слідчий суддя приходить до висновку, що цивільний позивач ОСОБА_4 передчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову, не врахувавши того, що в зазначеному провадженні цивільний відповідач (згідно з цивільним позовом) Ужгородська міська рада не має жодного процесуального статусу, її посадовим чи службовим особам не було повідомлено про підозру у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення.
За таких обставин, оскільки жодній особі в зазначеному провадженні не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відсутні передбачені законом підстави для задоволення клопотання цивільного позивача та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя вважає правові підстави для застосування арешту недоведеними, у зв`язку із чим приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_4 , подане в рамках кримінального провадження за №0000866 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна, - відмовити.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1