ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1946/20 Номер провадження 11-кп/814/224/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000836 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий:
15 травня 2020 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирок Миргородського міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, постановлено виконувати самостійно.
24 вересня 2020 Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст.309 КК України на 3 місяці арешту, а на підставі ст.71 та ст.72 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з частиною невідбутого покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2020 року, на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2021 року вирок Миргородського міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року постановлено виконувати самостійно,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2020 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно засуджений на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 16018,10 грн витрат на проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
У ніч на 29 жовтня 2019 року обвинувачений, шляхом пошкодження віконної рами проник в середину складського приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно викрав радіатор охолодження та колісний диск до автомобіля ГАЗ-21, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1028,81 грн.
04 лютого 2020 року ОСОБА_8 , шляхом пошкодження замикаючого пристрою дверей, проник в середину гаражного приміщення по АДРЕСА_3 , в цьому ж місті, звідки таємно, повторно, викрав належну потерпілій ОСОБА_10 моторну пилу «STIHL» вартістю 2000 грн.
12 березня 2020 року обвинувачений, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник в приміщення недобудованого будинку по АДРЕСА_4 , в цьому ж населеному пункті, звідки таємно, повторно, викрав кутову шліфувальну машинку та перфоратор, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1391,77 грн.
В ніч з 30 на 31 березня 2020 року ОСОБА_8 , шляхом пошкодження замикаючого пристрою дверей, проник в середину гаражного приміщення по АДРЕСА_5 , звідки таємно, повторно, викрав автомобільний компресор та каністру з алюмінію об`ємом 30 літрів, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 699,67 грн.
В ніч з 26 на 27 квітня 2020 року обвинувачений таким же способом проник в середину гаражного приміщення по АДРЕСА_6 , в цьому ж місті, звідки таємно, повторно, викрав належний потерпілій ОСОБА_13 автомобільний компресор вартістю 236,67 грн.
В ніч з 05 на 06 травня 2020 року ОСОБА_8 , шляхом пошкодження замикаючого пристрою дверей, проник в середину приміщення житлового будинку по АДРЕСА_7 , в цьому ж населеному пункті, звідки таємно, повторно, викрав належну потерпілому ОСОБА_14 бензокосу «SТIHL» вартістю 4151,55 грн.
В ніч з 08 на 09 травня 2020 року обвинувачений таким же способом проник в середину гаражного приміщення по АДРЕСА_8 , звідки таємно, повторно, викрав автомобільний зарядний пристрій, шліфувальну машинку, шуруповерт та бензопилу, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 3121,06 грн.
В ніч з 09 на 10 травня 2020 року ОСОБА_8 , шляхом пошкодження віконної рами, проник в середину приміщення житлового будинку по АДРЕСА_9 , звідки таємно, повторно, викрав належну потерпілій ОСОБА_16 електричну дриль вартістю 276,67 грн.
13 травня 2020 року обвинувачений, шляхом пошкодження замикаючого пристрою дверей, проник до житлового будинку по АДРЕСА_10 , в цьому ж місті, звідки таємно, повторно, викрав належні потерпілій ОСОБА_17 мобільний телефон та електроконвектор загальною вартістю 950 грн.
Зі змісту апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 в засіданні апеляційного суду видно, що він оскаржує вирок з метою етапування до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" через небажання відбувати покарання у певній виправній колонії.
Водночас зазначає про наявність порушень Закону під час його допиту слідчим та стверджує про неконкретність пред`явленого обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив пом`якшити на один місяць термін покарання, думку його захисника на підтримання доводів підзахисного, міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка та не заперечуються в апеляційній скарзі.
Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Отже, немає підстав стверджувати про неконкретність пред`явленого обвинувачення.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд обґрунтовував свої висновки лише на показаннях ОСОБА_8 , які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, як того вимагають приписи ч.4 ст.95 КПК України, і не посилався на показання, надані ним слідчому.
При цьому суд врахував повне визнання вини та детальний виклад обставин, за яких обвинувачений вчиняв крадіжки чужого майна, проникаючи у житло чи інші приміщення потерпілих.
Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ст.65 та ст.50 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
При цьому суд, з огляду щире каяття ОСОБА_8 , вибачення його перед потерпілими та позитивні характеристики визначив строк позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.
З огляду на особу обвинуваченого, який декілька разів був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі, проте належних висновків не зробив, не працює, вчиняє умисні злочини проти власності з метою особистої наживи, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання.
Що стосується призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2020 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, а вирок цього ж суду від 05 квітня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, постановлено виконувати самостійно.
24 вересня 2020 Київський районний суд м. Полтави ухвалив вирок, яким ОСОБА_8 засудив за ч.1 ст.309 КК України на 3 місяці арешту, а на підставі ст.71, ст.72 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з частиною невідбутого покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2020 року, призначив остаточне покарання - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2021 року вирок Миргородського міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року постановлено виконувати самостійно.
Таким чином, під час постановлення оскаржуваного вироку, місцевий суд при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України не врахував вирок Київського районного суду м. Полтава від 24 вересня 2020 року та залишив поза увагою вирок Миргородського міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року, який виконується самостійно.
Водночас, 08 вересня 2021 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області своєю ухвалою задовольнив заяву начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)», роз`яснив оскаржуваний вирок та вказав про зарахування ОСОБА_8 у строк відбуття - покарання призначене вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 вересня 2020 року, при ухваленні якого зараховане покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2020 року.
Тобто, обвинуваченому зараховано в строк покарання весь час перебування його під вартою, а саме - період з 15 травня 2020 року по 14 липня 2021 року з розрахунку день за день, а з 14 липня 2021 року ухвалено відраховувати строк покарання за оскаржуваним вироком суду.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
В свою чергу, приписами ч.1 ст.421 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи наведені норми закону, з огляду на те, що вирок оскаржений лише обвинуваченим, відсутні визначені законом підстави для застосування закону про більш суворе покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4