В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001728 від 09.06.2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого не офіційно різноробочим на будівництві, перебуваючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України
за участю учасників кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.06.2021 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Перова, 36, біля ТЦ «Квадрат».

В цей час йому зателефонував знайомий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що його дівчина - неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на території парку «Аврора» по вул. Сулеймана Стальського, у м. Києві на лавці з невідомим чоловіком.

Одразу після цього, близько 22 год. 45 хв. ОСОБА_5 попрямував до парку «Аврора», де побачив на лавці в парку, неподалік від Лівобережного духовного центру за адресою: м. Київ, вул. І.Микитенка, 20а, його дівчину ОСОБА_10 разом з невідомим йому чоловіком, ким в подальшому виявився потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, ОСОБА_5 , на ґрунті ревнощів висловив вимогу ОСОБА_11 підвестися з лавки та відійти з ним в бік для розмови, на що останній погодився, відійшовши близько 6 метрів від лавки. В подальшому ОСОБА_5 , неочікувано для потерпілого, наніс один цілеспрямований удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя ОСОБА_11 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був та міг їх передбачити, в результаті чого останній впав на тротуарну плитку, вдарившись головою об її поверхню та отримав внаслідок падіння наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння та основи черепу, лівобічною епідуральною гематомою, субархноїдальним крововиливом, що призвело до набряку-набухання головного мозку зі стисненням останнього.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_11 одразу було госпіталізовано до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де в період часу з 23 год. 15 хв. по 00 год. 30 хв. йому надавалася необхідна медична допомога. Після чого, приблизно о 01 год. 30 хв. потерпілого ОСОБА_11 було переведено до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», що за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 13, де 09.06.2021 приблизно о 09 год. 00 хв. від отриманих ушкоджень настала смерть останнього.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, підтвердив вище викладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно 07.06.2021 року близько 22 год. 45 хв. пішов до парку «Аврора» після телефонного дзвінка знайомого, де побачив на лавці в парку свою неповнолітню дівчину ОСОБА_10 разом з невідомим йому чоловіком та що вони розпивали вино. Підійшовши до них, на грунті ревнощів, вказав чоловіку підвестися з лавки та відійти з ним в бік для розмови, на що останній погодився, і відійшовши почав сваритися в його бік нецензурною лайкою, а він у відповідь наніс потерпілому один удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя. Від удару потерпілий впав на тротуарну плитку, вдарившись головою об її поверхню. Після цього він одразу розвернувся та пішов з парку, будучи ображеним на свою дівчину за її поведінку. Наступного дня до нього на роботу приїхали працівники поліції та повідомили, що він підозрюється у вчинення злочину. Оскільки він постійно був на роботі, його мати їздила у лікарню до потерпілого та купувала необхідні ліки. Згодом, коли дізнався, що потерпілий помер, то просив вибачення у його батьків та його сім`я давала кошти на поховання потерпілого. До цієї події потерпілого не знав та знайомий з ним не був.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. Просив надати йому шанс на виправлення та не позбавляти волі.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням висновку Верховного Суду України щодо розмежування поняття тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого та вбивства через необережність, висловленого у рішеннях (провадження № 5-21кс12, № 5-22кс12, № 5-8кс13, № 5-4кс15, № 5-306кс15), приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а саме у вбивстві, вчиненому через необережність, за вище встановлених обставин.
Так, у своїй постанові від 17 грудня 2015 року (справа № 5-306кс15) Верховним Судом України зазначено, що умисне тяжке тілесне ушкодження є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Суб`єктивна сторона вбивства через необережність характеризується лише необережною формою вини у вигляді злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості. Розмежування цих складів злочинів здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого,тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра, лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, його молодий вік, задовільний стан здоров`я, відсутність інвалідностей та хронічних хвороб, спосіб життя (офіційно не одружений, проте повідомив, що подав заяву про реєстрацію шлюбу, що його цивільна дружина ОСОБА_10 є неповнолітньою та перебуває у стані вагітності, про що надав відповідну довідку, крім того остання знаходиться на його утриманні, працюючого не офіційно різноробочим на будівництві); позицію потерпілої щодо призначення покарання на розсуд суду та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, а саме у виді обмеження волі з реальним його відбуттям.

Судом також враховано обставини вчинення даного кримінального правопорушення, а саме, що вчинення даного злочину відбулось на ґрунті ревнощів неповнолітньої ОСОБА_10 до потерпілого ОСОБА_11 , відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, що відноситься до нетяжких злочинів, особливості й обставини вчинення: форму вини (вчинення злочину з необережності), мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, що виразилися в наданні матеріальної допомоги на лікування та поховання потерпілого, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 у межах санкції частини першої статті 119 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчинених правопорушень.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені - джинси чорного кольору, нижню білизну (труси) у чорно-зелену лінію, реглан зеленого кольору, покритий плямами бурого кольору, які поміщено до сейф-пакету № N, вилучені в ході проведення огляду місця події в КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», що за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 13, 09.06.2021 року та передані до камери зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя