Дата документу 15.11.2021 Справа № 937/2919/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/2919/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1767/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 1 жовтня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, громадянина України, маючого вищу незакінчену освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 1 жовтня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував суспільним резонансом даної справи, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та оцінив сукупність обставин, а саме, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та дані про особу обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, прийнятою із істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам, які досліджувались в ході розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що на цій стадії розгляду кримінального провадження досліджено фактично всі докази, а тому висновок суду про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує на формальний підхід до розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.

Зауважує, що ні в клопотанні прокурора не наведено достатніх доказів існування ризиків, ні надано таких доказів прокурором в суді першої інстанції. Фактично наявність ризиків ґрунтується виключно на припущеннях.

Крім того, вказує, що вважаючи доведеним ризик переховування від суду, суд першої інстанції не навів мотивів на обґрунтування доведеності існування цього ризику.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось, що обвинувачений ОСОБА_7 з`явився за викликом суду для участі у кожному призначеному судовому засіданні, а тому у суду першої інстанції відсутні підстави вважати, що в подальшому обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Вказує, що висновки суду, що обвинувачений має на меті ухилення від покарання за вчинений злочин є припущенням, оскільки не підтверджується матеріалами клопотання.

Зазначає, що з приводу ризику незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_8 та свідків, то суд не враховував, що станом на час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, потерпілого ОСОБА_8 та майже всіх свідків було допитано в суді і до теперішнього часу від потерпілого та свідків не надходило до поліції або суду заяв про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 впливу на них.

Також вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що прокурор не обґрунтував в клопотанні існування цього ризику.

Вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України, оскільки висновок суду про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не вмотивований, обставини на підтвердження зазначеного висновку судом не наведені.

Зауважує, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вказує, що тяжкість злочину сама по собі, не може бути безумовною обставиною для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, при цьому суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, враховує виключно тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Звертає увагу на те, що наявними в матеріалах кримінального провадження доказами підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом з родиною, тобто має міцні соціальні зв`язки; має постійне місце проживання; раніше не судимий; має постійне місце роботи, на підтвердження здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності до матеріалів кримінального провадження неодноразово додавались відповідні докази, відсутність раніше повідомленої підозри та ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження терміну тримання під вартою, задовольнити її клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, з тримання під вартою на домашній арешт.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що обвинуваченому ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, проте, з 8 липня 2021 року вже пройшов значний час і практика ЄСПЛ свідчить про те, що зі спливом часу, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України зменшуються. Вказала, що було б достатнім застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, при цьому матеріали кримінального провадження не містять доказів про якісь порушення з боку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який перебуває на цей час в установі попереднього ув`язнення, будучи повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, із заявою про забезпечення його участі в судовому розгляді не звертався.

Повідомлені належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 не подав.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк до трьох років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт порушення раніше обвинуваченим обов`язків, покладених на нього судом під час перебування під домашнім арештом, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд наразі триває, деякі свідки у даному кримінальному провадженні ще допитані не були, а оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема, адреси їх проживання чи роботи, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом зі своєю родиною, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи, раніше не судимий, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановлених ризиків без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, слід зауважити, що родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченого, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 1 жовтня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4