Справа № 490/2258/21
н/п 1-кп/490/510/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000124 відомості про яке 22.02.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Новокиївка Снігурівського району Миколаївської область, національність українець, громадянина України, неодруженого, працюючого на посаді менеджера з логістики у ТОВ «Простір» з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_9

в с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення.
22.02.2021 приблизно о 15:00 год., потерпіла ОСОБА_5 перебувала біля вхідних дверей під`їзду будинку АДРЕСА_3 . У цей же час у тому ж місці перебував її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи у вказаному місці, у зазначений час, на грунті тривалих неприязних стосунків у ОСОБА_3 виник злочинний прямий умисел на спричинення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 . Реалізуючи який, ОСОБА_3 наніс один удар долонею лівою руки в область голови ОСОБА_5 , а саме в область тім`яної частини голови справи ближче до вушної раковини.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, що полягає у спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним покази.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав, наполягав на тому, що потерпілу не бив та не мав такого наміру. Суду надав показання, що 22.02.2021 року підвіз на своєму автомобілі з лікарні колишню дружину ОСОБА_5 з сином ОСОБА_10 . Під час руху у нього з ОСОБА_5 зав`язалася розмова з приводу виховання сина ОСОБА_11 та днів зустрічей, проте потерпіла ОСОБА_5 на його питання так і не відповіла, згоди не досягнуто. Вони доїхали до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 із сином вийшли з автомобілю та попрямували до під`їзду. ОСОБА_5 відкрила металеві двері, пропустила спочатку сина а потім почала заходити сама. У той час він наздогнав її, узявся за металеві вхідні двері поки ОСОБА_5 заходила, однак не розрахував що дверний доводчик не працює, і почув хлопок. Вказує що вхідні двері вдарили ОСОБА_5 в область голови від чого остання крикнула та кликала на допомогу поліцію, оскільки подумала, що цей удар їй наніс він.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 вважає, що обвинувачення його підзахисного фактично базується на висновку судово-медичної експертизи №213 від 24.02.2021, та у дослідницькій частині зазначеного висновку експерт посилається на медичну документацію, а саме на зворотне повідомлення Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва від 22.02.2021 про огляд потерпілої ОСОБА_5 лікарем нейрохірургом, однак ухвала про надання доступу до цих документів не міститься в матеріалах кримінального провадження. Крім того, медична документація щодо ОСОБА_5 відсутня у матеріалах кримінального провадження, а саме відсутнє зворотне повідомлення МЛШМД м. Миколаєва від 22.02.2021 на ім`я ОСОБА_5 . В зв`язку з чим, захисником було подано клопотання про визнання висновку судово-медичної експертизи №213 від 24 лютого 2021 року недопустимим доказом. Захисник вважає що докази сторони обвинувачення не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вважає що покази двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які за його твердженнями були очевидцями події, спростовують вину обвинуваченого, у зв`язку із чим, просив суд виправдати обвинуваченого ОСОБА_3 .

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала показання, що обвинувачений ОСОБА_3 за період їх шлюбних відносин (з 09.08.2008 по вересень 2017р.) неодноразово дозволяв піднімати руку на неї, наносив удари, зраджував їй, вживав наркотичні речовини. Такі відносини стали причиною розірвання шлюбу. В лютому 2021 року потерпіла знаходилася с сином ОСОБА_10 в лікарні, з якої її колишній чоловік ОСОБА_3 запропонував підвезти із сином до дому. По дорозі в автомобілі обвинувачений підняв розмову стосовно сина ОСОБА_12 , став підвищувати голос, лаятися. Автомобіль доїхав до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , вона із сином вийшла з автомобіля, та направилася до дверей під`їзду. Відчинивши двері, пропустила сина, який зупинився перед другими металопластиковими дверми та почала заходити сама, як у той час із сином почули тупіт швидких кроків та побачили що обвинувачений ОСОБА_3 біжить від автомобілю до них. Побоюючись його дій, ОСОБА_5 схопила двері за ручку та почала тягнути за собою, аби пришвидшити їх закриття, однак це не вдалося через наявні дверні доводчики. Обвинувачений догнавши схопився за двері, тим самим перешкоджав їх закриття та лівою рукою (по відчуттях удар був начебто кулаком) вдарив потерпілу у праву сторону потиличної частини голови, зачепивши щоку та вухо. Після чого повернувся до автомобілю, та поїхав. Потерпіла подзвонила в поліцію, приїхала у відділення подала заяву про кримінальне правопорушення, потім звернулася до лікарні швидкої медичної допомоги через отримані ушкодження. Додатково потерпіла зазначила, що у той день була одягнута у довге пухове пальто темного кольору, головне вбрання - шапка. За версією обвинуваченого двері що зачинялися, не могли спричинити тілесні ушкодження, оскільки облаштовані дверними доводчиками, і рухаються повільно, саме тому вона не змогла швидко закрити двері, коли побачила що ОСОБА_3 її наздогоняє. Крім іншого, зазначила, що в момент удару була обернута обличчям до ОСОБА_3 тому і удар припав у праву потиличну частину, оскільки ОСОБА_3 бив лівою рукою.

Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допитаний у присутності мами ОСОБА_5 підтвердив показання потерпілої. Додатково вказав, що ОСОБА_3 вдарив потерпілу лівою рукою в праву частину голови, він особисто бачив удар, оскільки знаходився поруч, не за другими дверми як стверджує обвинувачений .

Свідок ОСОБА_7 , надав показання, що 22 лютого 2021 року приблизно о 15:00 годині, слідував через двір будинку АДРЕСА_4 рухаючись до ТРЦ «Сіті-Центр». Проходячи через двір, побачив як жінка тримаючи маленького хлопчика, підійшли до під`їзду, жінка відчинила двері під`їзду та впустила в середину хлопця та зайшла за ним, та почала закривати двері, в момент закриття дверей під`їзду, чоловік, який йшов за жінкою та дитиною, вспів схватитися за ручку двері та різко смикнув двері, щоб їх відчинити, після чого почув крик жінки про поліцію. Додатково свідок вказав, що після того як сталося, обвинувачений ОСОБА_3 наздогнав його на автомобілі і попрохав в разі необхідності бути свідком та надати свідчення, вони обмінялися номерами телефонів. Через заміну телефонного номеру до ОСОБА_7 обвинувачений не додзвонився, у зв`язку із чим не за довго до судового розгляду справи обвинувачений його зустрів біля воріт своєї роботи, де чекав на нього, та попрохав прийти до суду надати свідчення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання, що 22 лютого 2021 року приблизно о 15:00 годині, йшла з собакою через двір будинку АДРЕСА_4 для відвідування ветеринарної клініки, яка знаходиться у дворі вказаного будинку. Слідуючи через двір побачила як жінка з маленьким хлопцем підійшли до дверей під`їзду, жінка відчинила двері під`їзду, впустила всередину хлопця та зайшла за ним, після чого вона почала закривати двері під`їзду за собою. Також свідок бачила як до вказаного під`їзду за жінкою та дитиною йшов чоловік, він намагався словесно зупинити жінку та поговорити з нею щодо дитини. Та в момент закриття дверей під`їзду, чоловік вспів схватитися за ручку двері та різко смикнув двері на себе, однак у зв`язку з тим, що жінка продовжувала тримати вказані двері, призвело до того, що жінка, різко прискорилася разом з відкриванням двері та головою вдарилася об іншу сторону металевої двері. Додатково свідок зазначила, що у день і місяць який не пам`ятає обвинувачений зустрів у дворі будинку АДРЕСА_3 , нагадав їй обставини інциденту та попрохав бути свідком в суді під час розгляду кримінальної справи.

Судом досліджено письмові докази у кримінальному провадженні, зокрема:

- Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.02.2021 інспектор сектору дізнання ВП №1 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_13 прийняв усну заяву від ОСОБА_5 , 1986 р.н. про отримані легкі тілесні ушкодження за обставин, що 22.02.2021 приблизно о 15:00 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , колишній чоловік ОСОБА_3 спричинив останній тілесні ушкодження;

- Зворотне повідомленням Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року, за висновком якого у ОСОБА_5 мається забій м`яких тканин потиличної області;

- Заява ОСОБА_5 від 23.02.2021 року, якою просить дізнавача відділення поліції №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 долучити до матеріалів кримінального провадження довідку з Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року;

- Висновок експерта №213 від 24.02.2021 року, яким підтверджується, що у ОСОБА_5 мало місце тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови. Дане тілесне ушкодження утворилося від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення біля 2-3-х діб до часу огляду. По ступеню тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Взаєморозташування потерпілої та нападника (нападників) під час нанесення тілесних ушкоджень могло змінюватись;

- Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 03.03.2021 року, з фототаблицями, яким зафіксовано, механізм нанесення їй тілесних ушкоджень, а саме, відобразила положення у якому вона перебувала перед тим як почула, що чоловік біжить ззаду, а саме спиною до колишнього чоловіка, при цьому, зліва від неї стояв її син, далі показала, як відкрила двері, встигла поставити одну ногу за поріг. Після чого, жінка відобразила положення у якому вона опинилась після того, як обернулась, а саме опинилась обличчям до чоловіка, намагаючись закрити двері тримаючи її лівою рукою. Далі, жінка відобразила безпосередньо механізм нанесення удару, а саме, чоловік тримаючи правою рукою дверну ручку з вуличної сторони, кулаком лівої руки наніс удар потерпілій у потиличну область, ближче до правого вуха, при цьому, передпліччям своєї руки зачепив праве вухо та праву частину обличчя. Дані що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.03.2021 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у потерпілої тілесних ушкоджень;

- Протокол проведення слідчого експерименту від 09.03.2021 року з фототаблицями, за участю свідка ОСОБА_8 , 2010 р.н., в ході якого останній у присутності законного представника ОСОБА_5 та понятих, вказав яким чином обвинувачений наніс удар та вказав на місце розташування учасників конфлікту, що узгоджується із рештою здобутих у справі доказів;

- Фотозображення порогу та вхідних дверей під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та фотозображеннями других внутрішніх дверей під`їзду, які слідують за вхідними, з яких вбачається, що до під`їзду ведуть сходи з п`ятьма ступенями, далі, вхідні металеві двері з домофоном красно коричневого кольору з дверною ручкою, з внутрішної сторони вхідні двері мають дверний доводчик, та випуклу дверну ручку.

З досліджених доказів чітко вбачається, що версія обвинуваченого про непричетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій чи про те, що такі тілесні ушкодження випадково спричинилися дверми під`їзду є спростованими.

За таких обставин у справі, з врахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненому кримінальному проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що слідчі експерименти за участю потерпілої та малолітнього свідка ОСОБА_12 проведені не на місці події, що мала місце 22.02.2021 року а у дворі районного відділу поліції, тобто з порушенням вимог КПК України, не є слушними у зв`язку з наступним.

Порядок проведення слідчого експерименту регламентований ст. 240 КПК України, відповідно до якої з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Оскільки зазначена стаття не містить прямих вказівок, що слідчий експеримент повинен проводитеся лише на місці події, твердження захисника ОСОБА_9 про таке, є помилковим.

Також суд не бере до уваги та сприймає як неправдиві показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які, з їх показів були випадковими очевидцями події, що сталася 22.02.2021 року, та спостерігали за обвинуваченим і потерпілою і їх діями.

Показання даних свідків різко різняться від показань малолітнього свідка ОСОБА_15 , та потерпілої ОСОБА_5 .. Зокрема вони вказують, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 отримала вхідними дверми під`їзду, вони чули характерний звук "хлопок", після чого потерпіла кликала на допомогу. Свідки чітко пам`ятають дату події, час, колір автомобілю обвинуваченого, навіть одяг її малолітнього сина, проте на інші додаткові питання суду, свідки плуталися у показах, а деякі питання залишені без відповіді, зокрема, суд зажадав отримати у свідків відповідь, коли і за яких обставин обвинувачений попрохав їх бути свідками у справі, детальний опис верхнього одягу потерпілої, тощо.

В той же час, з протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.02.2021 р. та з витягу з ЄДРДР вбачається, що причиною звернення в правоохоронні органи було саме спричинення тілесних ушкоджень потерпілій. Аналогічну позицію підтвердили свідок ОСОБА_16 та потерпіла, будучи допитаними в суді. Це ж вбачається і з медичної документації по факту звернення потерпілої до лікаря.

При оцінці показань даних свідків, суд враховує і те, що про їх існування обвинувачений не повідомив орган дізнання на стадії досудового розслідування,

Клопотання захисника ОСОБА_9 про визнання висновку судово-медичної експертизи №213 від 24 лютого 2021 року недопустимим доказом, суд визнає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 13 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

На підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому (дізнавачу). Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються шкоди її здоров`ю, завданої злочином, а слідчий (діхнавач) зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичними документами, отриманими від указаної сторони.

Як установлено в справі, ОСОБА_5 заявою від 23.02.2021 року, просить дізнавача відділення поліції №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 долучити до матеріалів кримінального провадження довідку з Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року. Під час судового розгляду кримінальної справи за клопотанням прокурора до обвинувального акту долучено ряд письмових документів, як доказ вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, серед яких наявні: зворотне повідомлення Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 22.02.2021 року щодо потерпілої ОСОБА_5 , та її заява від 23.02.2021 року.

Таким чином, дізнавач отримав і передав експерту у спосіб, передбачений законом, медичний зворотне повідомлення ЛЩМД від 22.02.2021 року, на підставі якого сформовано висновок експерта №213 від 24.02.2021 року.

З огляду на викладене аргументи про недопустимість як доказу висновку експерта №213 від 24.02.2021 року щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 через отримання дізнавачем медичних документів стосовно ОСОБА_5 не у спосіб передбачений КПК України та не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він притягуються до кримінальної відповідальності вперше, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психоневропатолога обвинувачений не перебуває. Характеристика з місця проживання та роботи позитивна. Судом враховується і те, що обвинувачений є батьком малолітньої дитини, яка проживає з матір`ю та перебуває на його утриманні.

Судом враховується і позиція потерпілої, яка наполягала на покаранні обвинуваченого.

За таких обставин по справі, при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає за можливе, враховуючи особу винного, характеризуючи обставини, беручи до уваги позицію обвинуваченого про невизнання вини за очевидних доказів його винуватості, відсутність будь-яких вибачень перед потерпілою, невідшкодування шкоди, призначити покарання у вигляді громадських робіт в максимальних межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

ІV. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Судові витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід не обирався. Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1