УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2021 Справа №607/15355/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду у підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні № 0001164 стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.1 ст. 345 КК України, -

встановив:
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч.1 ст. 345 КК України ОСОБА_4 .

У поданому клопотанні зазначено: «В провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходяться обвинувальний акт в кримінальному провадженні за №0001164 від 18.08.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

Встановлено, що згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно із ч.10 ст. 62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

18 серпня 2021 року о 08 год. 00 хв. інспектор СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 разом із інспектором СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 згідно графіку заступили на чергування у складі мобільної групи по протидії домашньому насильству сектору протидії домашньому насильству ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області.

Цього ж дня, близько 18 год. 15 хв., під час чергування на особистий мобільний телефон інспектора СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 зателефонував черговий ЧЧ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 , який повідомив що ДОП СДОП ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенанту поліції ОСОБА_9 потрібна допомога по АДРЕСА_1 , так як останній виконує доручення дізнавача СД Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 щодо вручення повістки про виклик ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення із останнім слідчих дій та є раніше судимим та може чинити опір.

В подальшому прибувши за вказаною адресою інспектор СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 разом із інспектором СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 та ДОП СДОП ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції ОСОБА_9 піднялися до квартири АДРЕСА_2 , яка розміщена п`ятому поверсі, четвертого під`їзду, будинку АДРЕСА_1 та почали стукати в двері. Через деякий час до вхідних дверей вказаної квартири підійшов ОСОБА_4 , та якому працівники поліції представилися та повідомили причину їх візиту. На що ОСОБА_4 у грубій формі повідомив, що дверей він відчиняти не буде та отримувати жодних повісток про виклик не збирається.

Надалі, коли вище вказані працівники перебували поряд із вхідними дверимиквартири АДРЕСА_3 у ОСОБА_4 у виник злочинний умисел, спрямований на здійснення погрози вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ОСОБА_6 службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 18 серпня 2021 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 та усвідомлюючи, що за дверима знаходиться працівники правоохоронного органу взяв до рук предмет візуально схожий на пістолет та відчинивши вхідні двері квартири спрямував його в сторону голови інспектора СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , вказані дії останні сприйняв за такі, що загрожують його життю і здоров`ю, та реально може бути приведені до виконання.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_4 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість інспектора СПДН ВП ПП Тернопільський РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , під час виконання ним своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Стороною обвинувачення зібрано, перевірено і оцінено достатньо доказів, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України. Вказані докази є вагомими, чіткими і узгодженими між собою. 20.08.2021 ОСОБА_4 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду обрано запобіжний захід тримання під вартою, термін якого закінчується 16.09.2021.

Метою продовження застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення належної його поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 29.01.2016 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді однієї тисячі двадцяти гривень штрафу.

Надалі, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 вищевказаного вироку, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.12.2016 покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн. змінено на покарання у виді 60 год. громадських робіт.

Однак, продовжуючи свою протиправну поведінку ОСОБА_4 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, як наслідок стосовно нього до Тернопільського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001934 за ч.2 ст.389 КК України, який на даний час перебуває на розгляді.

У зв`язку із чим ОСОБА_4 який не виконав попередній вирок, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі до 3 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Також, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

п.5 ст. 177 КПК України вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрюваний, раніше вчиняв умисні злочини, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, оскільки будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, що свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого.

Вказане свідчить про наявність ризику того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі продовжуватиме свою злочинну діяльність, що в свою чергу вказує на його підвищену суспільну небезпеку.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду.

Так, як зазначалося вище, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду на даний час перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 , щодо якого не було застосовано запобіжний захід пов`язаний з позбавленням волі, неодноразово ухилявся від явки до суду, про що свідчать ухвали про привід останнього, а також оголошення його в розшук.

Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів та забезпечення належної поведінки обвинуваченого і виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи фактичні обставини справи, сторона обвинувачення вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. При цьому оцінюється суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнається за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, враховуючи зазначені обставини, а також те, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинений із погрозою застосування насильства, у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України останньому слід не визначати розмір застави».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому обставини.

Захисник ОСОБА_5 пояснила, що заперечує з приводу вказаного клопотання, оскільки кримінальне провадженні на розгляді у суді, тому заявлені стороною обвинувачення ризики зменшилися. Крім цього прокурором не обґрунтовано необхідності в обранні запобіжного заходу із ізоляцією від суспільства, тому просить суд застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із взяттям під варту.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що не має наміру переховуватись від суду також йому необхідно ходити на роботу для забезпечення соціальних потреб.

Ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення, наявними матеріалами підготовчого провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_11 від 20.08.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою без визначення застави, термін якого закінчується 16.09.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що слідує із пояснень прокурора та реєстру матеріалів досудового розслідування. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також прокурором доведено існування ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою а саме:

- Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 29.01.2016 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді однієї тисячі двадцяти гривень штрафу.

Надалі, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 вищевказаного вироку, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.12.2016 покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн. змінено на покарання у виді 60 год. громадських робіт.

Однак, продовжуючи свою протиправну поведінку ОСОБА_4 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, як наслідок стосовно нього до Тернопільського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001934 за ч.2 ст.389 КК України, який на даний час перебуває на розгляді.

У зв`язку із чим ОСОБА_4 який не виконав попередній вирок, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі до 3 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Також, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду;

- Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрюваний, раніше вчиняв умисні злочини, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, оскільки будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, що свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого.

Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Стороною обвинувачення доведено, що наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки обвинуваченим і виконання ним своїх обов`язків.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами підготовчого провадження та доводами сторони обвинувачення про сукупність ризиків, які об`єктивно існують.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність засновування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього враховуючи те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у злочині передбаченому за ч.1 ст. 345 КК України, тобто такому, що вчинений із застосуванням погрози насильства, суд вважає, що на даному етапі враховуючи обставини зазначені в обвинувальному акті та пояснення прокурора в суді, не доцільно визначати заставу, як альтернативу триманню під вартою.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 8, 22, 94, 177, 183, 198, 315 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання сторони обвинувачення задовільнити, ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці до 14 листопада 2021 року, без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 14 листопада 2021 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити сторонам та учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1