Справа № 163/840/20 Провадження №11-кп/802/655/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185, ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Окунин Турійського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,
засуджений за:

- ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років;

- ч.1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.
Згідно з вимогами ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зарахований у строк відбуття покарання строк перебування під вартою з моменту його затримання, тобто з 25.12.2019 з 16 год 30 хв до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Накладений ухвалами слідчого судді від 27.12.2019 та 11.01.2020 арешт на: металеве зубило; господарський молоток; недопалки цигарок; дві скляні рюмки; сліди рук на дев`яти відрізках липкої стрічки; кухонний ніж, лезо, ножиці; сліди низу взуття із вирізаним об`єктом (частиною лінолеуму); одяг померлого ОСОБА_12 : джинси синього кольору, штани спортивного типу синього кольору, кросівки сірого кольору, светр спортивного типу сіро-червоного кольору, светр коричневого кольору, сорочку фіолетового кольору, майку блакитного кольору, джинси чорного кольору; шкарпетки сірого кольору; зарядний пристрій; пластикову пляшку з маркувальним позначення "Добра вода"; пластикову пляшку з маркувальним позначенням "Сітро"; металевий ланцюжок жовтого кольору з іконою та мобільний телефон "Нокіа", IMEI НОМЕР_1 , із сім-карткою мобільного оператора "Київстар"; два кухонні ножі; зрізи нігтів та волосся померлого ОСОБА_12 ; одяг ОСОБА_7 : куртку чорного кольору, спортивний светр чорно-сірого кольору, джинси синього кольору, гумові чоботи; відібрані у ОСОБА_7 зразки змивів з рук та нігтів, зразки крові; кухонний ніж господарського призначення з відламаним кінчиком леза та пластиковою рукояткою жовто-коричневого кольору, скасований.
Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, всього на суму 3140 (три тисячі сто сорок) гривень 20 коп.
В порядку ст.100 КПК України, вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 24 грудня 2019 року близько 20 години 00 хвилин він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що раптово виник, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючи ними та діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_12 , взявши у праву руку плаский колюче-ріжучий предмет типу клинка ножа з лезом та обушком, протиправно наніс ОСОБА_12 удари у життєво-важливий орган голову, а саме: у праву потиличну ділянку, спричинивши рану та садно, а також у завушну ділянку справа, внаслідок чого ушкодив зовнішню гілку правої сонної артерії, що ускладнилось гострою крововтратою, малокрів`ям внутрішніх органів, геморагічним шоком, набряком легень та головного мозку, в результаті чого умисно, протиправно, заподіяв смерть ОСОБА_12 .
Крім цього, 24 грудня 2019 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку ОСОБА_12 ,, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючи ними, діючи з корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав металевий ланцюжок жовтого кольору, вартістю 403 гривні, з кулоном із зображенням «Божої Матері» жовтого кольору, вартістю 257 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа», модель «С2-01», вартістю 325 гривень, які лежали на підлозі в кімнаті (кухні) будинку, належні ОСОБА_12 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 985 гривень.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор у кримінальному провадженні оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не погоджується із призначеним покаранням внаслідок його м`якості. Посилається на те, що за ч.1 ст.185 КК України місцевим судом до ОСОБА_7 безпідставно застосоване покарання (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020), хоча необхідно було застосовувати закон в редакції від № 1449-VI від 04.06.2009. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років, за ч.1 ст.185 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Виключити з мотивувальної частини вироку пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не погоджується з вироком суду у зв`язку із його незаконністю. Стверджує, що жодних доказів на підтвердження винуватості його підзахисного у вчиненні злочинів не здобуто. Визнання обвинуваченим своєї вини не можна брати до уваги, тому що він не пам`ятає, що мав ножа у руках. Обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України також є безпідставним, оскільки відсутній об`єкт злочину. Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Враховуючи наведене, просить вирок суду скасувати та закрити провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.
Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 у апеляційних вимогах посилається на незаконність і необґрунтованість вироку. Вказує, що вина ОСОБА_7 грунтується виключно на його ж показаннях. Зазначає, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений невідомим предметом не міг пробити потиличний хрящ і заподіяти ОСОБА_12 смерть, тому просить вирок суду скасувати.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого, його захисника, потерпілу та її представника, які підтримали подані ними апеляції у повному обсязі, просили скасувати вирок суду і заперечили апеляційну скаргу прокурора, міркування прокурора, який подану ним апеляцію підтримав у повному обсязі і заперечив інші апеляції та просив скасувати вирок і ухвалити новий, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Стаття 94 КПК України визначає, що слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі представлені стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме: умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, та ч.1 ст.185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), і надав їм належну правову оцінку,

У суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого злочину обвинувачений спочатку визнав, пояснивши суду, що 24.12.2020 близько 18 год 30 хв він зустрівся із ОСОБА_12 на дорозі, поблизу будинку ОСОБА_13 у с. Машів Любомльського району Волинської області, де останній запросив його прийти в гості до свого будинку на 20 годину. Близько вказаної години він зайшов до ОСОБА_12 в будинок, де в подальшому на кухні він, ОСОБА_12 і ОСОБА_14 розпивали спиртні напої. Після того, як ОСОБА_14 пішла додому, вони курили на кухні, він сидів на дивані, а потерпілий біля плити. Раптом ОСОБА_12 накинувся на нього та почав душити його правою рукою, на що він вдарив його кулаком в обличчя в район переносиці. Від даного удару ОСОБА_12 вдарився головою у кант дверної коробки та впав на підлогу. Підвівшись, ОСОБА_12 знову почав чіплятися до нього, після чого він наніс ще удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_12 . Після того, як останній вдруге впав на підлогу, лежав на лівому боці та спробував піднятись, він, взявши зі стола ніж із синьою рукояткою, присів та тримаючи лівою рукою ОСОБА_12 за плече, а ніж в правій руці, наніс, здається, один удар в область потилиці потерпілого. Якою саме частиною ножа він наносив удар, не пам`ятає, через те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Потім він побачив на підлозі біля плити мобільний телефон та цепочку з кулоном, яка також лежала на підлозі біля дивана, піднявши їх, положив в кишеню та вийшов з будинку. Ніж викинув дорогою додому, в кущі, конкретного місця не пам`ятає. Прийшовши додому, він заховав викрадений мобільний телефон та цепочку із кулоном між спинкою та матрацом дивана. На наступний день він разом із молодшим братом поїхали рубати дрова у м. Любомль, де до них під`їхали працівники поліції та запропонували йому поїхати до відділу поліції.
Проте згодом при додатковому допиті ОСОБА_7 змінив показання та винуватість не визнав. Пояснив, що 24.12.2019 йшов від ОСОБА_15 додому. Близько 18.30 19 год. зайшов до ОСОБА_16 щоб взяти табаку. Коли виходив від нього, то біля паркану зустрівся із ОСОБА_12 . Вони спілкувалися близько 20 хв. Останній повідомив, що йому мають принести горілки, і запросив до нього на 20 годину. Він пішов додому, а близько 20 год. пішов до ОСОБА_12 . В будинку були ОСОБА_12 і ОСОБА_17 . На столі стояла пластикова пляшка ємкістю 1,5 л. із самогоном. Вони випили близько 350 грам горілки. Він сів на диван та закурив, а ОСОБА_12 сидів біля плити. Останній почав чіплятися до нього, взяв його за шию та кинув на підлогу, після чого вони разом лежали на підлозі та боролися. Під час цього ОСОБА_18 сказав йому на вухо: «б`ємося навмисно, щоб Роза пішла». Він піднявся та вдарив ОСОБА_18 правою рукою в переносицю. Він впав на коліна, піднявся і знову налетів на нього. Роза вийшла і вони після цього перестали битися. Він взяв води в посуд і злив ОСОБА_18 на обличчя, щоб він вмився. ОСОБА_18 взяв телефон і цепочку, які лежали на землі, і передав йому, повідомивши, щоб ці речі він передав його брату ОСОБА_19 , бо він десь їде на пару тижнів. ОСОБА_18 випхав його з будинку, пояснивши, що до нього мають приїхати люди, тому він близько 21.15 год. пішов додому. Вдома були брати ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та батько. Станіслав на кухні готував їжу, решта відпочивали. Станіслав запитував його "Де був?", на що він відповів, що був у ОСОБА_15 . Більше він ні з ким не спілкувався, цепочку та телефон, які йому дав ОСОБА_12 , сховав під матрацом дивана, після чого ліг спати. Дані речі мав намір передати ОСОБА_19 . Наступного дня близько 06 год. його збудив брат ОСОБА_22 , а близько 10.30 год. до нього зателефонував ОСОБА_23 та повідомив, що вбили ОСОБА_12 . Він здивовано запитав: «Як?», на що ОСОБА_24 відповів: «Так, вбили..». Вони продовжували різати дрова, після чого близько 11 год. до них приїхали працівники поліції та відвезли його в поліцію.
Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що його попередні показання не відповідають дійсності, оскільки у відділі поліції його залякали, сказавши, якщо він візьме всю вину на себе, то йому зменшать строк. Щодо його залякування працівником поліції, із захисником він не спілкувався, оскільки не було такої можливості, завжди при спілкуванні з адвокатом був присутній представник поліції.
У апеляційному суді ОСОБА_7 дав такі ж показання щодо своєї непричетності до вчинення вказаних злочинів, однак вони спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які у повній мірі були досліджені судом першої інстанції.

Зокрема, у своїх показаннях у місцевому суді свідок ОСОБА_25 повідомив суду, що є рідним братом обвинуваченого та проживає в будинку на АДРЕСА_1 разом з ним, братом ОСОБА_26 та батьком. 24.12.2019 він з ОСОБА_12 привезли віз до будинку останнього, який ОСОБА_12 того дня купив в ОСОБА_27 . Він пішов додому, а ОСОБА_12 залишився вдома. До нього мав приїхати ОСОБА_27 і забрати гроші за віз. Він зайшов до сусіда, де тривалий час дивився телевізор. А коли прийшов додому, то ліг спати. Він не дивився, чи є вже вдома ОСОБА_7 . На наступний день о 08 год. ранку ОСОБА_12 мав забирати його на роботу до лісу, як це робив постійно, проте у вказаний час не з`явився. Тому він сам пішов до будинку ОСОБА_12 . Двері в будинок були відчинені, він зайшов та побачив в кухні на підлозі ОСОБА_12 , який лежав на спині, ноги були по праву сторону до дивана, а голова до плити. Під головою була кров. ОСОБА_28 був мертвий. Про що він повідомив брату ОСОБА_29 . Свідок повідомив суду, що ОСОБА_12 спиртними напоями не зловживав, жив сам, ОСОБА_7 із ОСОБА_12 перебували у дружніх відносинах.
Допитаний у суді першої інстанції брат потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_30 повідомив суду, що проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 сам, є особою з інвалідністю, з протилежної сторони будинку проживає його рідний брат ОСОБА_12 . Оскільки проживав через стіну з братом, то йому завжди було чути розмови, якщо хтось приходив до ОСОБА_12 в гості, а також, коли останній говорив по телефону. Однак того вечора 24.12.2019 він нічого не чув зі сторони частини будинку ОСОБА_12 . Чув лише тупий звук, ніби щось впало в частині будинку де проживав брат. Про смерть ОСОБА_12 він дізнався на наступний день, коли до нього прийшов ОСОБА_20 та повідомив, що його брат лежить на підлозі мертвий. Близько 09 години ранку він підійшов до вхідних дверей будинку брата та через незамкнені двері побачив, що ОСОБА_12 лежить на підлозі на спині, лицем догори, нерухомий. Він повідомив про смерть брата сестру ОСОБА_31 та брата ОСОБА_32 , який і зателефонував в поліцію. Претензій до обвинуваченого він не має, але вважає його винуватим.
Свідок ОСОБА_33 показав, що проживає разом з батьком та матір`ю у с. Машів в будинку, що неподалік від місця проживання ОСОБА_12 . З останнім у його сім`ї дружні відносини. 24.12.2019 ОСОБА_12 прийшов до них та хотів попросити батька, щоб той купив горілки. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Горілку пішла купувати матір, а ОСОБА_12 пішов додому. Мати занесла йому горілку та прийшла через годину, приблизно о 19 год 20 хв. Мати повідомила, що там був ОСОБА_7 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, на колінах заповз в будинок, а перед тим впав, стукнувшись у вхідні двері. Після чого, коли ОСОБА_12 та ОСОБА_7 почали між собою шарпатись, мати пішла додому. Коли прийшла матір, у них в гостях перебував ОСОБА_34 . Наступного дня близько 08 години до нього зателефонувала ОСОБА_35 та повідомила, що ОСОБА_12 помер. Хоча ОСОБА_12 та ОСОБА_7 дружили, одного разу він чув від ОСОБА_12 , що ОСОБА_36 вже його «дістав». Чи це був жарт, чи ні, він сказати не може.
Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_37 вказала, що проживає із сім`єю неподалік будинку ОСОБА_12 24.12.2019 ввечері до них прийшов ОСОБА_12 та попросив, щоб вона купила горілки і принесла йому додому. Коли вона несла горілку до ОСОБА_12 , то останній зустрів її на вулиці, і вони пішли у будинок. На кухні ОСОБА_12 запропонував їй випити, вона випила приблизно 50 г горілки, а він закурив. Вона також взяла в ОСОБА_12 сало, яке він дав на її прохання. Вони почули сильний удар в двері. ОСОБА_12 відчинив двері та побачили ОСОБА_7 , який стояв на колінах і намагався підвестися по стіні. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. На її думку, поява ОСОБА_7 у нетверезому стані та стукіт у двері розсердили ОСОБА_12 , і він відразу став шарпати ОСОБА_7 , тому між ними розпочалася бійка і шарпанина. Внаслідок боротьби ОСОБА_7 лежав на підлозі, а ОСОБА_12 був зверху та намагався завдати ударів ОСОБА_7 . І саме в такій обстановці, на вимогу ОСОБА_12 вона покинула їхній будинок. Ножа на столі вона не бачила, а цепочку на ОСОБА_12 бачила ще в той момент, коли він приходив до неї в будинок, і пізніше під час конфлікту. В іншу кімнату будинку ОСОБА_12 вона не заходила, але через відчинені двері бачила, що там було чисто і прибрано. Про смерть ОСОБА_12 вона дізналась на наступний день вранці. ОСОБА_12 товаришував з ОСОБА_7 , проте мав злість на нього, оскільки казав, що, як тільки ОСОБА_7 приходить до нього в будинок, то щось пропадає. Свідок також повідомила, що ОСОБА_7 при вживанні алкогольних напоїв вів себе агресивно, міг застосувати фізичну силу, оскільки їй відомі випадки, коли ОСОБА_7 застосовував фізичну силу, зокрема, до членів своєї сім`ї.
Потерпіла ОСОБА_9 сестра потерпілого ОСОБА_12 в суді першої та апеляційної інстанцій ствердила, що матеріали кримінального провадження не містять належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості саме ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих правопорушень.
Вона показала, що 24.12.2019 о 17 год 30 хв брат ОСОБА_12 приїхав до неї та повідомив, що купив воза, він був на підпитку. В цей час за рогу будинку вийшов малий ОСОБА_27 . Тоді ОСОБА_12 і ОСОБА_38 поїхали до ОСОБА_12 додому. ОСОБА_27 поїхав на велосипеді за ними, так як мав забрати гроші в ОСОБА_12 . Через годину вона подзвонила до брата ОСОБА_39 і запитала, чи ОСОБА_28 вдома, нащо останній відповів, що мабуть вдома, бо тихо. На наступний день приблизно о 08 год 50 хв зателефонував брат ОСОБА_40 та сказав, що вбили ОСОБА_12 , оскільки до нього зайшов ОСОБА_41 і побачив, що він не живий. Тоді о 08 год 50 хв вона повідомила поліцію, що брата вбили. О 09 год 30 хв вона з поліцією приїхали у двір і побачили, що брат лежить на підлозі ногами до дверей, одна нога була підігнута. У кімнаті був порядок. На підлозі лежав молоток і зубило, оскільки напередодні ОСОБА_12 ремонтував велосипед. У другу кімнату двері були відчинені, шафа відчинена, речі вигорнуті на землю. Телевізор був включений. Телефону не було, вона набрала його номер, однак абонент був поза зоною. Один автомобіль поліції поїхав до ОСОБА_42 . Слідчий ОСОБА_43 повідомив, що їздили до ОСОБА_44 , який сказав, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_12 . Вона почала розпитувати слідчого з даного приводу і він розповів, що ОСОБА_45 допоміг поліції, він повідомив, що вбивство вчинив ОСОБА_7 через дрова, оскільки ОСОБА_12 продавав дуби і не поділився з ними грішми. Повідомила, що їй відомо зі слів брата ОСОБА_39 , що приблизно за місяць до події до ОСОБА_12 приїжджав ОСОБА_45 і вони сварилися. Після цього представник поліції біля будинку написав протокол огляду місця події, який вона підписала не читавши. Також потерпіла повідомила, що 24.12.2019 в будинку ОСОБА_12 була ОСОБА_46 , ОСОБА_20 та ОСОБА_34 , який приїзджав за грошима. Коли була ОСОБА_47 , тоді прийшов ОСОБА_7 . Наступного дня 25.12.2020 близько 11 год 30 хв, коли вони були в морзі, на її телефон прийшло повідомлення, що абонент телефону належного ОСОБА_12 з`явився в мережі. О 15 год 30 хв до будинку ОСОБА_7 приїхала поліція, щоб робити обшук, в ході якого телефон (батарея якого лежала окремо від мобільного телефону) і цепочка лежали під матрацом. Під час обшук працівники поліції шукали викрадені речі лише під матрацом дивана.
Проте, попри заперечення потерпілою ОСОБА_9 причетності ОСОБА_7 до вказаних злочинів, винуватість останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, об`єктивно підтверджується іншими дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, 25.12.2019 під час огляду місця події, а саме: будинку на АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_12 , відносно вхідних дверей кухні, паралельно стіни вхідних дверей виявлено труп чоловічої статі. Зі слів ОСОБА_9 , даною особою є її рідний брат ОСОБА_12 ..
25.12.2019 при огляді трупа в приміщенні моргу Любомльського відділення СМЕ у м. Любомль на тілі потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: дві колото-різані рани різної форми та розміру, а також садно неправильної форми, які розміщені в правій завушній потиличній ділянці голови; садно на правому вусі, садно в ділянці чола, садно на спинці носа.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 27.12.2019, підозрюваний ОСОБА_7 показав та розповів, яким чином наніс удар в район перенісся ОСОБА_12 , після якого останній впав, як схопив ОСОБА_48 за шию та різко розвернув спиною до себе, і показав, як взяв із стола кухонний ніж та наніс ще кілька ударів в ділянку шиї потерпілому. Після вчиненого він побачив на підлозі мобільний телефон та ланцюжок з кулоном, які поклав у кишеню. Вийшовши з будинку, він викинув ніж в кущі, вказавши сторону. Допитані в суді першої інстанції поняті ОСОБА_49 та ОСОБА_50 показали, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 добровільно та самостійно відтворював дії та обстановку, а також обставини вбивства.
Відповідно до положень ст.86 КПК України, вищенаведені докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а отже, вони не можуть бути визнані недопустимими доказами, як про це зазначають в апеляційних скаргах захисник та представник потерпілого.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 регламентовано, що відповідно до ст.76 КПК України для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Згідно з висновком медико-криміналістичної експертизи речових доказів № 7-МК від 11.02.2020, на тілі ОСОБА_12 виявлено два колото-різаних пошкодження одне з яких складається з основного і додаткового розрізів та садно. Два колото-різаних пошкодження утворилися від дії плаского колюче ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом та обушком, причому максимальна ширина клинка з межах його поринання становить не менше 0,8 см (відповідно довжина раневого каналу 0,3 см) в пошкодженні №2 та не менше 1,9 см (довжина раневого каналу не менше 7,5 см) в пошкодженні №1; обушок в межах 2,0 мм з добре вираженими ребрами. Будь-яких сполук металів та включень в області пошкоджень не виявлено хоча це не виключає дії залізомісткого предмета. Садно могло утворитися від дії предмета з шорсткою або загостреною поверхнею (не виключається леза ножа).
Висновком експерта № 93 від 10.03.2020 встановлено, що на трупі ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження: колото-різана рана завушної ділянки справа з ушкодженням зовнішньої гілки правої сонної артерії, яка утворилась внаслідок дії колюче-ріжучого предмету, яким могло бути лезо клинка ножа незадовго до часу наступання його смерті (згідно судово-медичної гістологічної експертизи, в межах 1 години, або в межах 30 хв. до настання смерті (термін різний відповідно різних гістологічних висновків), і стосовно живих осіб носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Між даними тілесними ушкодженнями і настанням смерті наявний прямий причинний зв`язок. Дана рана має рановий канал, який проходить через шкіру, підшкірну жирову клітковину, м`які тканини шиї з ушкодженням зовнішньої гілки правої сонної артерії, сліпо закінчуючись в м`яких тканинах шиї, довжиною близько 7,5 см і розташований з заду на перед, зверху вниз, дещо під кутом справа на ліво в даному напрямку був здійснений удар.
Відповідно до судово-медичного криміналістичного дослідження, дана рана утворилась від дії плаского колюче-ріжучого предмета типа клинка ножа з лезом та обушком, причому максимальна ширина клинка в межах його поринання становить не менше 1,9 см. (враховуючи, що розміри рани скоротились в середньому на 16 %); обушок в межах 2,0 мм з добре вираженими ребрами. Будь-яких сполук металів та включень в області пошкоджень не виявлено, хоча це не виключає дії залізомісткого предмета. Рана в потиличній ділянці справа, згідно судово-медичного криміналістичного дослідження утворилась внаслідок дії плаского колюче ріжучого предмета типа клинка ножа з лезом та обушком, причому максимальна ширина клинка з межами його поринання становить не менше 0,8 см (враховуючи, що розміри ран скоротилися в середньому на 16 %). Будь-яких сполук металів та включень в області пошкоджень не виявлено, хоча це не виключає дії залізо місткого предмета. Дана рана утворилась незадовго до часу настання його смерті (згідно судово-медичної гістологічної експертизи, в межах 1 години, або в межах 30 хв. до настання смерті (термін різний відповідно різних гістологічних висновків), і стосовно живих осіб носить ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я по скільки для свого лікування і створення окріплого рубця потрібен час не менше 7-8 діб.
Згідно з висновками судово-медичних гістологічних експертиз № 94/54 від 30.01.2020 та № 354/217 від 05.03.2020, рана завушної ділянки справа утворилась в межах 1 години, або в межах 30 хв. до настання смерті (термін різний відповідно різних гістологічних висновків). Тому можна вважати, що смерть ОСОБА_12 настала в даний час після заподіяння йому даного ушкодження.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявний у матераліх кримінального провадження висновок судово-психіатричного експерта № 24 від 16.01.2020, який підтверджує осудність обвинуваченого ОСОБА_7 , і відповідно до якого ОСОБА_7 страждає на легку розумову відсталість (легку дебільність) з алкогольним обтяженням, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує. В період скоєння інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_7 перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, ознак паталогічного сп`яніння не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вказаний висновок підтверджує осудність особи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім того, у цьому ж висновку вказано, що: «… ОСОБА_7 інкриміноване правопорушення визнає, мотивує сильним сп`янінням (випив 24.12.2019 близько 1 л горілки). Причини конфлікту з потерпілим не пам`ятає, бив його руками, «ножа брав чи не брав не помню». Настрій ситуативно знижений: шкодує про скоєне, переживає можливе покарання…» ( т.1 а.к.п.224, 1 абз, зворот).
Тому апеляційний суд вважає, судом першої інстанції належним чином досліджені та дана належна правова оцінка вказаним експертизам.

Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом, коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Умисел характеризується сукупністю усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способом, знаряддями злочину, кількістю, характером і локалізацією поранень та інших тілесних ушкоджень, причинами припинення злочинних дій, поведінкою винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунками.
Таким чином, аналізуючи усі наведені твердження обвинуваченого та докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_7 під час конфлікту, що раптово виник, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючи ними та діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_12 , взявши у праву руку плаский колюче-ріжучий предмет типу клинка ножа з лезом та обушком, протиправно наніс ОСОБА_12 удари у життєво-важливий орган голову, а саме: у праву потиличну ділянку, спричинивши рану та садно, а також у завушну ділянку справа, внаслідок чого ушкодив зовнішню гілку правої сонної артерії, що ускладнилось гострою крововтратою, малокрів`ям внутрішніх органів, геморагічним шоком, набряком легень та головного мозку, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Що стосується апеляційних доводів сторони захисту про те, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України також є безпідставним, оскільки відсутній об`єкт злочину, на думку апеляційного суду, вони є голослівними.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 25.12.2019 (за письмової згоди власника), у житловому будинку у АДРЕСА_1 , в одній із кімнат на дивані, під матрацом, виявлено цепочку з іконою з металу жовтого кольору та мобільний телефон марки «Нокіа», модель «С2-01» імей НОМЕР_1 , в якому знаходилась сімкартка "Київстар" № НОМЕР_2 , які були вилучені. Окрім цього, господар будинку на прохання слідчого добровільно видав два ножі, які теж були вилучені для проведення експертиз. Вказані мобільний телефон та цепочка належали ОСОБА_12 .
Згідно з висновком товарознавчої експертизи від 16.01.2020 № 5, ринкова вартість мобільного телефону марки «Нокіа», модель «С2-01» станом на 24.12.2019 могла складати 325 гривень, а з довідки ТзОВ «Любомль-ринок» від 05.02.2020 № 14 вбачається, що станом на 24.12.2019 вартість бувшого у використанні ланцюжка класу непродовольчих споживчих товарів групи біжутерія (декоративний елемент прикраси) становила 403 гривень, бувшого у використанні кулона «Божої Матері» жовтого кольору 257 гривень.
Піддавати сумніву дані докази у суду апеляційної інстанції немає підстав.
Стратегія захисту, висунута обвинуваченим та його захисником, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
Посилання сторони захисту щодо тиску на обвинуваченого з боку працівників поліції також було перевірено судом першої інстанції.
При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що докази такого тиску в матеріалах кримінального провадження відсутні. А саме лише внесення відомостей до ЄРДР за таким фактом жодним чином не доводить вини працівників поліції у здійсненні морального тиску на обвинуваченого.
Вказані доводи не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Також варто зазначити, що сам ОСОБА_7 під час свого затримання жодних заяв чи клопотань з приводу будь-якого тиску на нього не подавав.
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги наявність належних і допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині і таємному викраденні чужого майна (крадіжці), та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які належить до категорії нетяжких та особливо тяжких, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, місцевий суд відніс активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо.
При цьому місцевим судом також було взято до уваги обставини вчинення даних кримінальних правопорушень та їх невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.
Також слід відмітити, що місцевий суд врахував позицію потерпілого ОСОБА_51 , який претензій до обвинуваченого не має, хоча вважає його винуватим, та потерпілої ОСОБА_9 , яка вважає ОСОБА_7 невинуватм у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Що стосується тверджень прокурора в своїй апеляційній скарзі про безпідставне віднесення місцевим судом до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , активного сприяння розкриттю злочину, оскільки останній не визнав своєї вини в інкримінованому йому злочині, то такі доводи є безпідставними.
Згідно з обвинувальним актом, затвердженим начальником Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_52 , за результатами проведеного досудового розслідування до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , віднесені щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (т.1 а.к.п.3 зворот).
Тому суд першої інстанції обгрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, а щире каяття не відніс до таких обставин.
Апеляційний суд погоджується із таким рішенням місцевого суду.
У поданій апеляційній скарзі сторона обвинувачення посилається на те, що за ч.1 ст.185 КК України місцевим судом до ОСОБА_7 безпідставно застосоване покарання (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020), хоча необхідно було застосовувати закон в редакції від № 1449-VI від 04.06.2009.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочин вчинений ОСОБА_7 24.12.2019.
Редакція закону № 1449-VI від 04.06.2009 набрала чинності 25.06.2009, а редакція закону № 2617-VIII від 22.11.2018 01.07.2020.
Отже, на момент вчинення вказаного кримінального правопорушення, а саме: 24.12.2019 діяла редакція закону № 1449-VI від 04.06.2009, яка передбачала за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Обираючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України міру покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці, суд першої інстанції в повній мірі дотримався положень ст.ст.50, 65 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Вважати засудженим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (в редакції закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді