ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/554/21 Справа № 712/2080/21 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та спільною апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з

вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом, учасником ліквідації наслідків на

ЧАЕС не являється, учасник бойових дій, учасник АТО, інвалід 2 групи, ветеран війни-інвалід війни, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 /п`ятдесят одну тисячу/ грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 4118,64 грн..

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 , 07 січня 2021 року близько 23 години 25 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно акту КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» ЧОР №16, автомобілем ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Дахнівська, поблизу будинку №32, зі сторони вулиці Менделєєва в напрямку вулиці Можайського, на естакаді проявив неуважність та порушив вимоги:

-п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, згідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Під час руху він керуючи автомобілем ЗАЗ 110247, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в якому перебував пасажир ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, рухаючись в місті Черкаси по вулиці Дахнівська, поблизу будинку №32, зі сторони вулиці Менделєєва в напрямку вулиці Можайського, на естакаді, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб постійно контролювати рух та відволікся від керування транспортним засобом, виїхав за межі проїзної частини вулиці Дахнівська, де допустив наїзд на нерухому перешкоду, а саме електроопору.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/124 від 16.02.2021, отримав тілесні ушкодження: перелом щелепи справа, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку, рана м`яких тканин голови, рана м`яких тканин лівої гомілки, до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововилив лівої п`ятки, до категорії легких тілесних ушкоджень.

Спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №121/21-23 від 18.02.2021, з порушенням водієм автомобіля ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 звернувся із апеляційною скаргою в якій просив скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 року щодо ОСОБА_7 та на підставі ст. 46 КК України звільнити останнього від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій, апеляція вноситься у зв`язку із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000039, він як потерпілий примирився з обвинуваченим та останній відшкодував завдані збитки. Про настання факту примирення з обвинуваченим він повідомляв слідчого, який здійснював досудове розслідування та в подальшому 09.03.2021, а саме перед підготовчим судовим засіданням у кримінальному провадженні №0000039, він подав через прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_12 , яка підтримувала обвинувачення у даній справі, заяву та клопотання на ім`я судді Соснівського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 про те, що не заперечує проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Однак, як виявилось пізніше, прокурор, з невідомих причин, залишила заяви і клопотання без належного реагування, не передала їх на розгляд суду та про факт існування примирення обвинуваченого із потерпілим суд не повідомила.

Положення ч. 3 ст. 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Також вказав, що він як потерпілий у даній справі підтверджує, що і на даний час не має будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволений вжитими останнім заходами з відшкодування завданих збитків та не заперечує проти звільнення винного від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на викладене, вважає, що судове рішення повинно бути скасовано та звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням сторін.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 звернулись із спільною апеляційною скаргою, в якій просили скасувати вирок Соснівського районного суду міста Черкаси від 31.05.2021 щодо ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення, яким звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України - у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначили, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скарга подається у зв`язку із тим, що сторона захисту не згідна з вироком суду, який постановлений за наявності підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а тому існує необхідність його скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити. Підставами для скасування вироку, у відповідності до ст. 409 КПК України, та закриття кримінального провадження є неповнота судового розгляду, допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування ним норм закону України про кримінальну відповідальність.

Допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду полягає в тому, що під час такого розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, під час дослідження 09.06.2021 у приміщенні Черкаської окружної прокуратури матеріалів кримінального провадження №0000039 сторона захисту встановила наявність у них та виготовила фотокопії непронумерованих оригіналів заяви обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання потерпілого ОСОБА_10 , складених на ім`я судді Соснівського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 та датованих 09.03.2021, у яких вони засвідчують факт примирення один з одним, відшкодування обвинуваченим завданих збитків потерпілому, прохання звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, проти чого не заперечують. Також у матеріалах кримінального провадження наявні відомості і про те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, тобто вчинив злочин вперше.

Відповідно до ст. ст. 12 та 25 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії необережних нетяжких злочинів.

У ст. 46 КК України вказано, що особа, яка вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Тобто Кримінальним кодексом України однозначно передбачено вичерпний перелік підстав та умов, необхідних для звільнення особи, яка винна у вчиненні злочину, від кримінальної відповідальності, а тому вимагати у такої особи виконання яких-небудь інших дій для такого звільнення є незаконним.

Станом на 07.01.2021, тобто на момент вчинення обвинуваченим злочину, була чинною саме така редакція ст. 46 КК України, оскільки Законом України №1231-ІХ від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», що набрав чинності 17.03.2021, виключена можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила вперше необережний нетяжкий злочин у вигляді порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані сп`яніння. Так як Закон України №1231-ІХ від 16.02.2021 погіршує становище обвинуваченого, адже виключає можливість звільнення від кримінальної відповідальності, тому, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, він не має зворотної дії в часі і не може застосовуватись у даному випадку. З цих причин, установлений досудовим слідством та судом першої інстанції факт керування обвинуваченим ОСОБА_7 транспортним засобом у стані сп`яніння, який ніким не оспорювався, не може бути підставою до відмови йому у звільненні від кримінальної відповідальності в порядку ст. 46 КК України.

Положення ч. 3 ст. 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Тобто законодавець передбачає, що подавати на розгляд суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого може будь-яка сторона кримінального провадження у будь-який спосіб, у тому числі обвинувачений через прокурора.

Однак, з невідомих причин, прокурор, який підтримував обвинувачення у даній справі, не здійснив будь-яких заходів реагування на заяву обвинуваченого та клопотання потерпілого від 09.03.2021 та на розгляд суду першої інстанції їх не подав, оскільки вони і на даний час перебувають у матеріалах кримінального провадження №0000039. Дана обставина не дозволила суду першої інстанції дослідити вищезазначені документи, зміст яких мав істотне значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Відповідно до абзацу 5 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 вказано, що за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Згідно положення п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Те, що під час розгляду провадження судом першої інстанції підстави та умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК ще не існували (суд до моменту ухвалення вироку не отримав і не досліджував заяву обвинуваченого і клопотання потерпілого від 09.03.2021), а також що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції здійснювався відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно з якою визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оскаржувалися, не можуть бути підставами до відмови у звільненні від кримінальної відповідальності апеляційним судом. Такі висновки щодо застосування указаних норм права, викладені у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України, ухваленій 13.08.2019 у справі №537/1772/17.

Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність полягає у незастосуванні ним закону, який підлягав застосуванню, а допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у тому, що за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не було закрито.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: згідно п. 4 - обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; згідно п. 5 - обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Суд першої інстанції за згодою сторін судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують його особу. Окрім цього, як видно зі змісту вироку від 31.05.2021, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції визнав обставиною, яка його пом`якшує, лише щире каяття.

Виходячи із вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства та правової позиції Верховного суду України, суд першої інстанції під час судового розгляду, до моменту ухвалення обвинувального вироку, був зобов`язаний встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження та ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення, у тому числі і обставини, які пом`якшують покарання, є підставами для закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому, обов`язком суду було навести у обвинувальному вироку належні і достатні мотиви та підстави залишення без дослідження, відхилення чи неврахування тих чи інших обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження.

Так, до моменту постановлення обвинувального вироку судом першої інстанції установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин та відшкодував завдані збитки потерпілому ОСОБА_10 .. На це указують наявні у судовій справі докази (документи), що досліджені судом безпосередньо, а саме: вимоги про відсутність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_7 чи відомостей про те, що він притягується до кримінальної відповідальності за вчинення якого-небудь іншого злочину (а.с.39, 40); клопотання потерпілого ОСОБА_10 , що подане 28.05.2021 на ім`я головуючого судді ОСОБА_1 , у якому він вказує, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого (а.с.35). Указані обставини, відповідно до положення ст. 46 КК України, є умовою та однією із підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Не дивлячись на це, суд першої інстанції не дослідив та не оцінив вказані документи з точки зору доказів існування підстав звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, які передбачені ст. 46 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Як наслідок суд обмежився лише допитом обвинуваченого щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, але не з`ясував можливість існування примирення сторін, думки потерпілого, обвинуваченого про можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності, не роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності, підставу такого звільнення і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, як того вимагають ч. 2 та ч. 3 ст. 285 КПК України.

Крім того, місцевий суд не врахував в якості пом`якшуючої вини обставини здійснення обвинуваченим ОСОБА_7 добровільного відшкодування завданих збитків потерпілому. Однак суд першої інстанції не дослідив належним чином клопотання потерпілого від 28.05.2021 та не надав йому належної правової оцінки.

Отже, виходячи з викладеного вище, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали спільну апеляційну скаргу та просили її задовольнити із вказаних у ній підстав та не заперечували проти задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_10 , думку представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , який висловив таку ж думку, міркування прокурора про необхідність задоволення вимог апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та спільна апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають до задоволення, а вирок місцевого суду до скасування з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аспекти обставин вчиненого обвинуваченим діяння, його доведеності, кваліфікація, визнання особи винуватим у поданих апеляційних скаргах потерпілого та спільній апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржуються. Апеляційні вимоги зводяться до оскарження вироку місцевого суду в частині можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Відповідно до ст. 46 КК України (у старій редакції Закону) особа, яка вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Тобто Кримінальним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав та умов, необхідних для звільнення особи, яка винна у вчиненні злочину, від кримінальної відповідальності.

Станом на 07.01.2021, тобто на момент вчинення обвинуваченим злочину, була чинною саме така редакція ст. 46 КК України, оскільки Законом України №1231-ІХ від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», що набрав чинності 17.03.2021, виключена можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила вперше необережний нетяжкий злочин у вигляді порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані сп`яніння.

Оскільки Закон України №1231-ІХ від 16.02.2021 погіршує становище обвинуваченого, адже виключає можливість звільнення від кримінальної відповідальності, тому, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, він не має зворотної дії в часі і не може застосовуватись у даному випадку. З цих причин, установлений досудовим слідством та судом першої інстанції факт керування обвинуваченим ОСОБА_7 транспортним засобом у стані сп`яніння, який ніким не оспорювався, не може бути підставою до відмови йому у звільненні від кримінальної відповідальності в порядку ст. 46 КК України.

Відповідно до ст. ст. 12 та 25 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії необережних нетяжких злочинів.

Положення ч. 3 ст. 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Тобто законодавець передбачає, що подавати на розгляд суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого може будь-яка сторона кримінального провадження у будь-який спосіб, у тому числі обвинувачений через прокурора.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд не в повній мірі виконав ці вимоги КПК України.

Так, з матеріалів провадження вбачається у них наявність заяви обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання потерпілого ОСОБА_10 , складених на ім`я судді Соснівського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 та датованих 09.03.2021, у яких вони засвідчують факт примирення один з одним, відшкодування обвинуваченим завданих збитків потерпілому, прохання звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, проти чого не заперечують. Також у матеріалах кримінального провадження наявні відомості і про те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, тобто вчинив злочин вперше.

Проте, суд першої інстанції взагалі не надав ніякої оцінки заяві обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотанню потерпілого ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а розгляд провадження в суді першої інстанції здійснювався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, згідно з якими визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися й не оскаржувалися.

Така позиція місцевого суду не узгоджується з положеннями закону України про кримінальну відповідальність, згідно з якими примирення винного з потерпілим означає досягнення між ними угоди, в якій зафіксовано, що потерпілий примирився з винним, задоволений вжитими останнім заходами з відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди і внаслідок цього не заперечує проти звільнення винного від кримінальної відповідальності (чи просить про таке звільнення).

Таким чином, під час розгляду провадження судом першої інстанції не дано оцінку тому чи виникли й існували на час розгляду провадження у суді першої інстанції підстави та умови для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст.46 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 і представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду справи наполягали на закритті кримінального провадження у зв`язку з примиренням.

Положеннями ч. 2 ст.284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та з огляду на встановлені судом обставини про те, що винний примирився з потерпілим, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та спільну апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, судове рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, на підставі ст.46 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закрити кримінальне провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 413, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та спільну апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року, відносно ОСОБА_7 скасувати.

На підставі ст. 46 КК України ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності звільнити у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: