Окрема думка судді
Вважаю, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_1 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року підлягали до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції повинен був бути скасований як незаконний з наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно положень ч. 2 ст. 404 цього Кодексу суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, вироком суду першої інстанції ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.
При цьому, зі змісту обвинувачення вбачається, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні трьох епізодів застосування психологічного насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_4 за які він раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності.
Встановивши, що ОСОБА_4 тричі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173 -2 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вищевказані обставини свідчать про те, що останній вчинив умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої.
Відмежування кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України від адміністративних правопорушень ,передбачених ст.173-2 КУпАП полягає не тільки у систематичності вчинення психологічного насильства, а і стосується наслідків до яких воно призвело.
Так, відповідно до вимог ст.126-1 КК України встановлена відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи,
Вважаю, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення не можна визнати конкретним, оскільки органом досудового розслідування не зазначається в який саме спосіб було вчинено психологічне насильство та в чому саме полягало погіршення якості життя потерпілої.
Зі змісту обвинувачення вбачається, що воно містить посилання на обставини, які вже були встановлені відповідними рішеннями судів, якими ОСОБА_4 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що ускладнює розуміння змісту висунутого обвинувачення та не дозволяє організувати ефективний захист своїх інтересів.
Так, в своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Крім того, Відповідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як зазначено у ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави, а ЄСПЛ у справі «Сергій Золотухін проти Росії» сформулював позицію, згідно якої ст. 4 Протоколу № 7 трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.
Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи на підставі сукупності аналогічних адміністративних правопорушень, за кожне з яких вона зазнала стягнення, порушує принцип non bisin idem («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.04.2020 у справі № 397/1694/14-к.
Зазначені у висунутому обвинуваченні діяння можуть бути віднесені до правопорушень, які мають кримінально-правовий характер (з огляду на характер об`єкта посягання та суворість правових наслідків, що настають).
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 вже було притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства за вищевказані епізоди застосування психологічного насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_4 , виходячи з принципу non bisin idem, необхідно прийти до висновку, що дії обвинуваченого не містять складу кримінального правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а згідно ч. 1 ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду ОСОБА_5