Справа № 347/291/21
Провадження № 1-кп/347/156/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2021 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000085 від 25.11.2020 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, депутатом не обирався, раніше судимого, останній раз вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.04.2021року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, під час непогашеної судимості вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.
Так, близько 23:00 год. 23.11.2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , зайшов в господарство знайомої ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою позички грошових коштів. Підійшовши до житлового будинку, ОСОБА_4 постукав до вхідних дверей, які йому не відчинили, тим самим пересвідчився у відсутності власниці господарства. Після цього ОСОБА_4 вирішив покинути господарство ОСОБА_5 .
У подальшому, виходячи із господарства ОСОБА_4 у підсобному приміщенні помітив належний ОСОБА_5 бензиновий тример та у зазначений момент у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи впевненим що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через незачинені дерев`яні двері проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав належний ОСОБА_5 бензиновий тример марки «Граніт» моделі «БТ-52/2400» з двотактним двигуном, вартістю 1 420 гривень.
Після вчинення крадіжки чужого майна ОСОБА_4 місце вчинення злочину покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1 420 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково пояснив, що вчинив злочин через скрутне матеріальне становище. На даний час він неофіційно працює в приватного підприємця та займається ремонтами житлових приміщень, одружився, та виховує неповнолітнього сина.

Просив суд його суворо не карати, ствердив, що зробив для себе правильні висновки, висловив жаль з приводу вчиненого, запевнив суд, що такого більше не повториться, оскільки він зараз працює, та несе відповідальність за свою сім`ю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій ствердила, що жодних претензій до обвинуваченого не має, в призначенні покарання покладалась на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Отже, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, по місцю реєстрації на ОСОБА_4 поступали скарги у виконком сільської ради від жителів с. Старі Кути, працює неофіційно, неодноразово судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, добровільне відшкодування завданих збитків в повному обсязі.
Що стосується обтяжуючої обставини, про яку зазначено в обвинувальному акті, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 16, ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», в окремих статтях Особливої частини КК ( 2341-14 ) рецидив злочинів передбачено як різновид повторності злочинів і, крім таких кваліфікуючих ознак, як вчинення злочину повторно або його вчинення особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, може бути виражений і такою кваліфікуючою ознакою, як вчинення злочину особою, раніше судимою за відповідний злочин. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК ( 2341-14 ) як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК ( 2341-14 ) як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Як вбачається з вироку ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, поєднаного із проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тому суд не враховує рецидив злочину як обтяжуючу обставину.

При призначенні покарання, суд також враховує позицію потерпілої, висловлену нею у власноруч написаній заяві, в якій вона вказала, що жодних претензій до обвинуваченого немає.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових порушень закону, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.04.2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Враховуючи наведене, суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вважає за необхідне частково приєднати до покарання за даним вироком покарання за вироком Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного злочину, який розкаявся у вчиненому, відшкодував шкоду потерпілій, неофіційно працює, отримує грошові кошти, що є достатнім стримуючим фактором від вчинення корисливих злочинів, суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, тому суд на підставі ст. 75 КК України звільняє ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням відшкодована, шляхом повернення викраденого майна.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати до покарання за даним вироком покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.04.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 , ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 653 грн. на рахунок UA0009266, код доходу: 24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК в Ів.-Фр.обл./Косів р-н/ 24060300, код отримувача: 37951998.
Скасувати арешт накладний слідчим суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01.12.2020 року на бензиновий тример марки «Граніт» моделі «БТ-52/2400» з двотактним двигуном.
Речовий доказ: бензиновий тример марки «Граніт» моделі «БТ-52/2400» з двотактним двигуном, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , повернути законному володільцю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1