Справа № 204/1544/22
Провадження № 1-кс/204/378/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,

за участю підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро клопотання слідчого СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Томсіно, Себєжського району, Псковської області, Російської Федерації, навідник зенітної установки «ЗУ-23-2» 25 мотострілецької дивізії військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил Російської Федерації, рядового, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110, ч.3 ст.332-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110, ч.3 ст.332-2 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, громадянин Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями мотострілецької роти мотострілецького батальйону військової частини № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 Збройних сил Російської Федерації на виконання наказу президента РФ ОСОБА_8 про проведення військової операції в Україні з метою зміни кордонів території України, здійснили незаконне перетинання державного кордону України із застосуванням вогнепальної зброї та військової техніки, чим вчинили дії із захоплення території України. Так, громадянин РФ ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді навідника зенітної установки «ЗУ-23-2» 25 мотострілецької дивізії військової частини № НОМЕР_1 ЗС РФ у військовому званні рядовий, у складі групи невстановлених на теперішній час інших підрозділів ЗС РФ, у тому числі військовослужбовців військової частини № НОМЕР_1 , № 02511 РФ, з вогнепальною зброєю та на військовій техніці прибув 23.02.2022 з Курської області до міста Бєлгорода РФ, де розгорнули табір біля траси на полях. 24.02.2022 ОСОБА_5 з іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями військової частини № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ЗС РФ приблизно у кількості 240 осіб та з військовою технікою у кількості 8 одиниць зенітних установок «ЗУ-23-2», перебували у таборі біля міста Бєлгорода РФ. Приблизно о 01:00 годині 24.02.2022 командир роти ПВО капітан Гома дав наказ висунутися у напрямку державного кордону України з подальшим її незаконним перетином для здійснення «Спеціальної військової операції на території України», тобто вчинити збройний напад на суверенну, незалежну державу України. Далі, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди інтересам держави, в т.ч. зміни меж території або державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, що призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків, навідник зенітної установки «ЗУ-23-2» рядовий ОСОБА_5 з лейтенантом ОСОБА_9 , рядовим ОСОБА_10 , старшим сержантом ОСОБА_11 , молодшим сержантом ОСОБА_12 та іншими військовослужбовцями військової частини № 29760 № 02511 ЗС РФ у кількості приблизно 240 осіб, озброєними автоматами АК-74М та кулеметами Калашникова, з набоями до них, у складі колони на військовій техніці в кількості 8 одиниць «ЗУ-23-2», висунулися з міста Бєлгорода Російської Федерації та у невстановленому на цей час досудовим розслідуванням місці за межами пунктів пропуску Державної прикордонної служби України, не маючи відповідних документів, приблизно о 05:00 годині ранку 24.02.2022 незаконно перетнули державний кордон України та прибули на територію Харківської області м. Харків в район «Окружної дороги», застосовуючи при цьому вище зазначену зброю та військову техніку. Прибувши на територію Харківської області, ОСОБА_5 з вищезазначеними військовослужбовцями ЗС РФ отримали наказ від старшого колони, ФІО якого не встановлено, блокувати трасу та нікого не пропускати. Під час виконання даного наказу, цивільні особи, машини яких не пропускали, почали обурюватись, після чого командир колони наказав відкрити вогонь по цивільним з усієї зброї яка в них наявна. Військовослужбовці військових частин № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ЗС РФ отримавши злочинний наказ командира колони відкрили вогонь по цивільному населенню, внаслідок чого було вбито особу жіночої статі, дані якої в ході досудового розслідування встановлюються. В подальшому, в результаті бойових дій з підрозділами ЗСУ військовослужбовець військової частини № НОМЕР_1 ЗС РФ ОСОБА_5 потрапив у полон. У зв`язку зі скоєнням зазначених умисних протиправних дій спрямованих на зміну меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які виразились у здійсненні військової операції навідником зенітної установки мотострілецького батальйону Збройних сил Російської Федерації, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.110 Кримінального кодексу України. У зв`язку зі скоєнням умисних протиправних дій, що полягали у перетині державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави представником підрозділів ПВО мотострілецького батальйонна Збройних сил Російської Федерації будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, поєднаний із застосуванням зброї, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332-2 КК України.

Під час досудового розслідування, виникла необхідність в обранні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останньому інкримінуються злочини, покарання за одне з яких передбачено на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду. Крім того, ОСОБА_5 є навідником зенітної установки «ЗУ-23-2» 25 мотострілецької дивізії військової частини № 29760 Збройних Сил Російської Федерації (місце дислокації Ленінградська область, місто Луга), рядовим, являється громадянином Російської Федерації, не має законних підстав перебувати на території України, у зв`язку з чим є підстави вважати, що останній може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі.

Підозрюваний, його захисник, кожний окремо, в судовому засіданні просили вирішити клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 27.02.2022 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відділом Дніпропетровської обласної прокуратури.

Підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий слідчим слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення о 20 год. 45 хв. 06.03.2022 року; 07.03.2022 року повідомлено про підозру за ч.3 ст.110, ч.3 ст. 332-2 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 332-2 КК України, та наявності ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, покарання за одне з яких передбачено на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи невідворотність покарання, не маючи законних підстав перебувати на території України, з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Слідчий суддя приходить до переконання, що додані до клопотання докази в своїй сукупності дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в ймовірності вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно його пов`язати із вчиненням даного злочину, при цьому, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , а виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документах.

Враховуючи особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного.

Будь-яких доказів, щодо неможливості перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, не надано та стороною захисту не доведено.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам, що підтверджують такі обставини: тяжкість вчиненого підозрюваним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким; тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину караються позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі; переховування від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею ризики відповідно до ч.2 ст.177, ст.183 КПК України виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183,184,186,193-194,196-197, 205, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110, ч.3 ст.332-2 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110, ч.3 ст.332-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 27.02.2022 року, тобто до 03 травня 2022 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1