Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/241/20, внесене 05.09.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000245, за апеляційною скаргою, яку подала прокурорка відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 (далі - прокурор),

ВСТАНОВИВ :

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2018 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній заставу, а після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання грошову заставу в сумі 140960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_9 , мешканці АДРЕСА_1 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1859 (одну тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень процесуальних витрат за проведення експертиз.
Скасовано арешт майна, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2018 (справа № 308/10124/18), а саме на: вантажний автомобіль марки «Volvo» моделі «FH42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні з причепом марки «Panav» моделі «NV35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_10 , мешканець АДРЕСА_2 , та один слід одорологічного походження, який поміщено до пакету «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4508079 ; та арешт майна, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2018 (справа № 308/10124/18), а саме на: автомобіль марки «Daеwoо» моделі «Nubira», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ; лакофарбове покриття з ТЗ, яке поміщено до пакету «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4508087; пластикові уламки з вантажного автомобіля марки «Volvo» моделі «FH42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які поміщено до пакету «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4514050; дрібні частини ТЗ та уламки скла, які поміщено до пакету «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4514048.
Речові докази : автомобіль марки «Daеwoо» моделі «Nubira», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що переданий на зберігання до майданчику тимчасового тримання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернуто власнику або уповноваженій ним особі; вантажний автомобіль марки «Volvo» моделі «FH42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні з причепом марки «Panav» моделі «NV35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на зберігання до майданчику тимчасового тримання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернуто власнику ОСОБА_10 ; лакофарбове покриття з транспортного засобу, яке поміщено в пакет «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4508087; пластикові уламки з вантажного автомобіля марки «Volvo» моделі «FH42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які поміщено в пакет «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4514050; дрібні частини транспортного засобу та уламки скла, які поміщено в пакет «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4514048, один слід одорологічного походження, який поміщено в пакет «Національна поліція України Головне слідче управління» за № 4508079, що передані для відповідального зберігання до кімнати зберігання речових доказів при Ужгородському РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
05 вересня 2018 року приблизно о 16 год 50 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, керуючи вантажним автомобілем марки «Volvo» моделі «FН42Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні з причепом марки «Panav» моделі «NV35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по 9 км об`їзної автодороги М-08 сполученням «Ужгород КПП Ужгород», що в м. Ужгород, зі сторони КПП «Ужгород» у напрямку м. Мукачево, де неподалік ресторану «Кілікія», дорога являє собою горизонтальну ділянку, пряма в плані, проявив неуважність до дорожньої ситуації, що склалася, не впорався з керуванням, не вибравши безпечної дистанції та швидкості, грубо порушивши вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 (б), 2.9 (а), 2.10, 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки «Daewoo» моделі «Nubira», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який у той час стояв на проїзній частині дороги з метою здійснити маневр повороту ліворуч на територію ресторану «Кілікія», разом з пасажирами переднього місця ОСОБА_12 та малолітньою пасажиркою заднього місця ОСОБА_13 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітня пасажирка заднього місця позаду водія автомобіля ОСОБА_13 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 422 від 17.10.2018, отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої ЧМТ; багатоуламкового перелому лобної кістки з переходом на лобну пазуху та комірки решітчастої кістки зліва, перелом тім`яної кістки зліва, перелом клиновидної кістки зліва; перелом луски та передніх відділів пірамідки скроневої кістки зліва з поширенням на поверхню нижнє щелепного суглобу зліва, переломом скулової дуги зліва, імпресія кісткового фрагменту скулово-тім`яної ділянки зліва; забій головного мозку важкого ступеню з субарахноїдальним крововиливом в лобній та скроневій ділянці зліва; забій м`яких тканин лівої половини голови, які виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля під час ДТП внаслідок контактування з іншим автомобілем, яке мало місце 05.09.2018 і по своєму характеру ці тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно з п. 2.1.3 (б, в) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень ; пасажирка переднього пасажирського місця ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ; струс головного мозку, підтверджений неврологічною симптоматикою, які виникли в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, яке мало місце 05.09.2018 року і потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6, але менше 21 дня, і по цій ознаці, згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, і є характерними для пасажира салону легкового автомобіля під час ДТП, яке мало місце 05.09.2018. Після зіткнення водій вантажного автомобіля ОСОБА_6 , нехтуючи Правилами дорожнього руху України, не зупиняючись, продовжив рух та в подальшому був затриманий неподалік с. Кам`яниця Ужгородського району. Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог, передбачених п. п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 (б), 2.9 (а), 2.10, 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили, зокрема отриманням тяжких тілесних ушкоджень малолітньою ОСОБА_13 . Надалі, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху України та допущенням зіткнення в задню частину автомобіля марки «Daewoo» моделі «Nubira», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , за наведених вище обставин поставив малолітню потерпілу ОСОБА_13 у безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, завідомо залишивши потерпілого у небезпеці, з місця пригоди втік.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, вказує на те, що вирок у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є незаконним внаслідок м`якості. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано тяжкість вчинених злочинів, один з яких є тяжким, які свідчать про свідоме та навмисне грубе порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої малолітня ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Також зазначає, що судом не враховано, що злочини скоєні ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, і намагаючись уникнути відповідальності, обвинувачений зник з місця події, залишивши потерпілу в небезпеці. Наведені доводи, на думку прокурора, дають підстави для призначення ОСОБА_6 покарання з реальним його відбуванням, а зазначені судом обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, відшкодування збитків, не є підставами для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України. Разом із тим, вважає, що тяжкість, обставини та наслідки вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень свідчать і про те, що призначене ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік є також занадто м`яким. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України позбавлення волі на строк два роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і вважав судове рішення незаконним та необґрунтованим; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, у тому числі дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядаються за відсутності потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх представника адвоката ОСОБА_16 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище потерпілих та їх представника, береться до уваги те, що вказані потерпілі та їх представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали, при цьому подали письмові заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони призвели до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а також призначене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, сторонами кримінального провадження не оспорюються, тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження суд, взявши до уваги думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Тому, вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо безпідставного звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання, а також призначення йому занадто м`якого додаткового покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, оскільки ОСОБА_6 безпідставно звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини, за яких їх скоєно, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, молодий за віком, є особою з інвалідністю ІІ групи, працює водієм у ФОП ОСОБА_10 , за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, вчинення кримінальних правопорушень уперше, відшкодування завданих збитків; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, судом першої інстанції були дотримані вищевказані норми матеріального права, а також дана належна оцінка обставинам справи.
Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги досудову доповідь органа пробації, відповідно до якої ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 правопорушення є середнім і його виправлення є можливим без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб), а також те, що після скоєного обвинувачений ОСОБА_6 критично оцінив свою протиправну поведінку, про що свідчать повне визнання ним вини в скоєному, щире каяття, вжиття заходів до усунення заввданої шкоди добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відсутність до нього претензій від потерпілих, яким він допомагає в реабілітації та які просили не призначати йому покарання із реальним позбавленням волі.
Окрім того, колегія суддів бере до уваги позицію потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які у поданих до апеляційного суду письмових заявах просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2018 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни (т. 2, а. с. 11- 15).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких злочинів, які свідчать про свідоме та навмисне грубе порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої малолітня ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження, - колегія суддів, з огляду на наведене вище, при цьому зазначає, що вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та кваліфікації його діянь і не свідчать про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Із цих підстав, як такі, що не впливають на вказані висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги те, що злочини скоєні ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, і намагаючись уникнути відповідальності, обвинувачений зник з місця події, залишивши потерпілу в небезпеці.
При оцінці вищевказаних доводів та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги матеріали кримінального провадження, які підтверджують що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони призвели до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Також апеляційний суд бере до уваги вимоги ст. 67 КК України, відповідно до яких, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, не може ще раз враховуватись судом при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виключив з обвинувачення обтяжуючу обставину вчинення злочину щодо малолітньої особи ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пославшись на те, що стороною обвинувачення не доведено та в ході судового розгляду не встановлено можливість усвідомлення ОСОБА_6 відповідного віку ОСОБА_13 за зовнішнім виглядом, зростом, станом здоров`я.
Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції визнано обставиною, що обтяжує ОСОБА_6 покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а також призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, від відбування якого ОСОБА_6 не звільнено з випробуванням.
Тому, вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про можливість застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України, які визнаються апеляційним судом обґрунтованими та належним чином умотивованими. Поряд із цим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, окрім даних про особу обвинуваченого, дав належну оцінку й тим фактам, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 допомагає в реабілітації ОСОБА_13 , надаючи для цього відповідні грошові кошти, і претензій матеріального та морального характеру до нього потерпілі не мають.
При цьому, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від його відбування з іспитовим строком два роки, апеляційний суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є неможливим.
Разом із тим, на переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини свідчать і про те, що суд першої інстанції обгрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такий строк додаткового покарання є занадто м`яким апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Отже, при призначенні ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції взяв до уваги обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, зокрема, щодо обставин, тяжкості та наслідків кримінальних правопорушень, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування та призначення обвинуваченому додаткового покарання у більшому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги й те, що апелянтом прокурором не надано жодних доказів у підтвердження наведених стороною обвинувачення доводів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала прокурорка відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: