Справа № 742/2701/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/811/21
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000657 від 05.06.2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заїзд, Прилуцький району, Чернігівської області, громадянина України, українця, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5000

гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4000 гривень в рахунок витрат, понесених на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 7000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4000 гривень в рахунок витрат, понесених на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_8 - відмовлено.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, 04.06.2020 року, близько 15 години, ОСОБА_8 , знаходячись на межі між двома земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, вчинив сварку із гр. ОСОБА_9 , в ході якої умисно наніс останній один удар правою рукою в передню область голови, після чого ОСОБА_9 впала на землю та ОСОБА_8 наніс їй правою рукою один удар в ліве око, після чого забрав сапу в останньої, яку вона тримала у правій руці та наніс потерпілій близько 4-х ударів сапою, в різні частини тіла, а саме по одному удару по пальцям правої руки, по пальцям лівої руки та по правій і лівій нозі.

В результаті чого гр. ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи №56 від 16.03.2021 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, синця волосистої ділянки голови, синця орбітальної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді синця II пальця правої кисті, синця IV пальця лівої кисті, синця правої гомілки, подряпини лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 04.06.2020 року, близько 15 години дня, ОСОБА_8 , знаходячись на межі між двома земельними ділянками, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, вчинив сварку із гр. ОСОБА_10 , в ході якої підійшов до останньої тримаючи в руках сапу та наніс гр. ОСОБА_10 один удар сапою в область голови в лівий бік. В результаті чого гр. ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 57 від 16.03.2021 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струс головного мозку, забійна рана лівої скроневої ділянки з кровонатьоками на верхніх та нижній повіках лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В своїй апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, а у задоволенні цивільних позовів потерпілих відмовити (у разі визнання обвинувачення доведеним зменшити суми відшкодування. Також просить призначити судово-психологічну експертизу, дослідити докази:

- протоколи та відеозаписи слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

- висновки судово-медичних експертиз № № 201,56,57 щодо потерпілих;

- відеозапис, зроблений потерпілою ОСОБА_9 на її мобільний телефон.

Сторона захисту вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а ґрунтується на припущеннях і на підставі недопустимих та недостовірних доказів, з порушенням презумпції невинуватості. Зазначає, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення в частині нанесення ним потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є недоведеним, оскільки по справі не здобуто жодного доказу, яким би беззаперечно підтверджувалось, що ОСОБА_11 наніс останній удар тупою частиною сапи по голові. Вказує, що висновок № 57 судово-медичного експерта визначає загальний механізм отримання ушкодження, підтверджує наявність таких ушкоджень, однак не може бути доказом того, що саме ОСОБА_8 заподіяв це ушкодження і саме ударом якою-небудь частиною сапи. Зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що обоє потерпілих вказували про нанесення ОСОБА_10 безлічі ударів іншим тупим предметом, а саме граблями. На думку сторони захисту, версія потерпілої ОСОБА_10 щодо нанесення їй ушкоджень є вигадкою, до якої ОСОБА_8 не має будь-якого відношення. Вказує на зацікавленість по справі свідка сільського фельдшера ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_9 також працює в медичній сфері. Також вказує на неправомірну відмову судом у клопотанні про призначення по справі судово-психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа з метою перевірки правдивості наданих учасниками показань, чим допустив неповноту судового розгляду. Вважає завищеним розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, адже судом не враховано матеріальний стан обвинуваченого, який є пенсіонером, та має на утриманні двох синів, які навчаються. На переконання захисника, потерпілі самі спровокували даний конфлікт, що підтверджується відеозаписом з телефону потерпілої ОСОБА_9 .

Прокурором, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та представником потерпілих адвокатом ОСОБА_13 подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони вважають цю скаргу безпідставною.

Автор апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання вони не прибули. Адвокат ОСОБА_7 в телефонному режимі звернувся до апеляційного суду з повідомленням про його неявку і просив розглянути справу у відсутність його та його підзахисного. Представник потерпілих адвокат ОСОБА_14 також просив розглянути справу у його та його довірителів відсутність.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши

матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Вирішуючи питання за апеляційними доводами, наведеними в апеляційній скарзі сторони захисту про безпідставність висунутого обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає, що суд, приймаючи рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у висунутому обвинуваченні, додержався вимог ст.ст. 84-86 КПК України та повною мірою проаналізував зібрані слідством докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, 04 червня 2020 року на межі між двома земельним ділянками між ним та обома потерпілими відбувся конфлікт зі штовханиною, але тілесних ушкоджень потерпілим він не заподіював. Також зазначив, що у нього з потерпілими вже чотири роки неприязні відносини.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 04 червня 2020 року, близько 15 години, на межі між двома земельними ділянками відбувся словесний конфлікт між обвинуваченим, який цей конфлікт розпочав та нею. В ході конфлікту вона отримала від обвинуваченого тілесні ушкодження, в тому числі і сапою. Наполегливо стверджувала, що тілесні ушкодження їй заподіяв саме обвинувачений, а не інша особа.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні дала аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_15 показав, що потерпілі є його матір`ю та дружиною. Після 15 години до нього зателефонувала дружина і повідомила, що сусід ОСОБА_11 побив її та його матір. Він приблизно через 10 хвилин приїхав додому. В цей момент, з ним приїхали і працівники поліції. Він зайшов у двір та побачив матір, яка сиділа біля сінника і в неї з лівої сторони з-під платка на обличчя текла кров. Поруч стояла його дружина і в неї під лівим оком був синець. Після того, він викликав місцевого фельдшера ОСОБА_12 , яка надала постраждалим першу медичну допомогу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що 04.06.2020 р. близько 15 години 20 хвилин, до неї зателефонував ОСОБА_17 і повідомив, що його матір та дружину побив сусід ОСОБА_18 . Вона надала обом постраждалим першу медичну допомогу і викликала швидку допомогу. У обох потерпілих свідок бачила тілесні ушкодження та дізналась від них, що ці тілесні ушкодження заподіяв обвинувачений ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що будучи інспектором поліції, виїхав на виклик до с. Заїзд, де обидві потерпілі повідомили цому про побиття їх сусідом ОСОБА_20 . У обох потерпілих він бачив тілесні ушкодження. Обидві потерпілі звернулись з заявами до поліції.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що 04.06.2020 року вона надала дозвіл сусіду ОСОБА_22 з його жінкою скосити траву. ОСОБА_11 та його дружина прийшли на її город та почали косити, у них була коса та граблі. Вона була на городі, але не поруч з ними. Почувши крик, повернулася та побачила, як ОСОБА_11 бив руками у верхню частину тіла ОСОБА_9 , яка лежала на землі. Також обвинувачений бив на її очах ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що обвинувачений по справі - це її чоловік. Вона підтвердила, що між її чоловіком та обома потерпілими відбувся конфлікт на межі земельних ділянок. Побиття потерпілих обвинуваченим ОСОБА_20 вона не підтвердила.

Даючи оцінку показанням цього свідка, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності пред`явленого обвинувачення та висновків суду, оскільки цей свідок є прямо зацікавленим у справі, а крім того, вона не спостерігала спеціально усії деталей конфлікту.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду показала, що є старостою села Заїзд. Між родинами ОСОБА_26 та ОСОБА_20 вже давно ворожі відносини. Конфлікт триває років два чи трохи більше. ОСОБА_11 є конфліктною та неврівноваженою людиною більш, ніж ОСОБА_26 . Харченки неодноразово звертались в сільську раду щодо конфлікту з ОСОБА_8 ..

Експерт ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що забійна рана, яка була у ОСОБА_28 , виникла від удару тупим предметом і не виключає, що це може бути тупою частиною сапи. Також зазначив, що дані тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних потерпілими під час слідчого експерименту. Також вказав, що садно на гомілці ОСОБА_29 могло виникнути від контакту з сапою і не характерне для виникнення в результаті падіння.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого, а саме:

- заявою ОСОБА_10 від 04.06.2020 року про те, що 04.06.2020 року, близько 15 год., на території її городу ОСОБА_30 та ОСОБА_31 нанесли їй тілесні ушкодження (а.с.83-85);

- заявою ОСОБА_9 від 04.06.2020 року про те, що 04.06.2020 року, близько 15 год. 15 хв., за місцем її проживання ОСОБА_30 наніс їй тілесні ушкодження ( а.с.86-87);

- протоколом огляду місця події від 05.08.2020 року, предметом огляду був флеш-накопичувач Micro CD, на якому мається відеозапис за 04.06.2020, а також досліджений в судовому засіданні Micro CD, з яких вбачається, що 04.06.2020 року на присадибній ділянці знаходиться свідок ОСОБА_24 та відеозапис здійснює потерпіла ОСОБА_9 . Між жінками виникає словесна сварка. Через кілька секунд з`являється обвинувачений і рухається в бік ОСОБА_9 зі словами «заберу телефон». В момент, коли обвинувачений підійшов до ОСОБА_9 , відеозйомка припинилася (а.с.88-91);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 року з долученим DVD+R диском, проведений за участі потерпілої ОСОБА_9 , з якого вбачається, що потерпіла вказала, яким чином відбувався конфлікт з обвинуваченим і як останній ударив її рукою по голові, від чого вона впала на правий бік. Після чого наступив лівою ногою їй на голову, а правою рукою наніс удар в ліве око та, забравши сапу, наніс їй близько чотирьох ударів по лівому плечу, по кистях пальців обох рук та лезом сапи по лівій нозі, а також руками наносив удари по всьому тілу( а.с.95-98, 114-117);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 11.08.2020 року з долученим флеш-накопичувачем, проведений за участі потерпілої ОСОБА_10 , з якого вбачається, що потерпіла вказала, яким чином відбувався конфлікт з обвинуваченим і як останній підбіг до її невістки, перетнувши межу їхнього городу та вихвачуючи в неї телефон штовхнув її рукою в голову, від чого невістка впала на землю, а останній продовжив наносити їй удари руками і ногами по тілу. Вона намагалася допомогти невістці, але її перестріла ОСОБА_32 і почала наносити удари граблями по лівій стороні тіла. Коли вона почала кричати підійшов ОСОБА_8 із сапою в руках і наніс їй один удар по голові в лівий бік. ( а.с.99-102, 107-112);

- довідкою, виданою Прилуцькою ЦРЛ від 05.06.2020 року, згідно якої ОСОБА_9 04.06.2020 року, о 16 год. 15 хв., зверталася за медичною допомогою. Діагноз: осаднена рана лівої гомілки, ЗЧМТ, струс головного мозку.( а.с.105);

- протоколом огляду предметів від 13.08.2020 року, згідно якого предметом огляду були речі, видані добровільно ОСОБА_10 , а саме, кофта білого кольору, на кофті з правого та лівого боку маються сліди бурого кольору, які розміщені ближче до змійки. Ззаду на кофті з правого боку маються сліди, зовні схожі на бруд від землі. Хустка білого кольору, на якій наявні сліди бурого кольору.( а.с.118-121);

- протоколом огляду місця та добровільної видачі від 13.08.2020 року, яким оглянуто сапу, яку видала ОСОБА_10 , якою, з її слів, було заподіяно їй тілесні ушкодження та яка складається з дерев`яної ручки і металевої сапи.

( а.с.123-126);

- висновком експерта № 191 від 18.08 2020 року, яким встановлено, що у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець волосянистої ділянки голови, синецьорбітальної ділянки, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у виді синця ІІ пальця правої кисті, синц ІV пальця лівої кисті, синця правої гомілки, подряпини лівої гомілки, як в сукупності, так і окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 04.06.2020 року ( а.с.113-133);

- висновком експерта № 201 від 28.08 2020 року, яким встановлено, що у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої скроневої ділянки, множинні садна та гематоми волосянистої ділянки голови, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 04.06.2020 року ( а.с.142-146);

- висновком експерта № 56 від 16.03.2021 року, яким встановлено, що у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, синця волосистої ділянки голови, синця орбітальної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді синця II пальця правої кисті, синця IV пальця лівої кисті, синця правої гомілки, подряпини лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень, вони по давності можуть відповідати 04.06.2020 року. Дані тілесні ушкодження могли утворитися, в тому числі за обставин, на які вказують ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при слідчих експериментах. Тілесних ушкоджень, характерних для падіння на площині у ОСОБА_9 , не виявлено ( а.с.198-204);

-висновком експерта № 57 від 16.03.2021 року, яким встановлено, що у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритої черепно - мозкової травми, струс головного мозку, забійна рана лівої скроневої ділянки з кровонатьоками на верхніх повіках лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 04.06.2020 року.

Забійна рана лівої скроневої ділянки виникла від дії тупого предмету, яким могла бути в тому числі як металева частина сапи, так і предмет із дерева. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в тому числі за обставин, на які вказують ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при слідчих експериментах ( а.с.188-196);

- речовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме: кофта білого кольору на кофті з правого та лівого боку маються сліди бурого кольору, які розміщені ближче до змійки. Позаду на кофті з правого боку маються сліди зовні схожі на бруд від землі. Хустка білого кольору, на якій наявні сліди бурого кольору, сапа, яку видала ОСОБА_10 , якою з її слів було заподіяно їй тілесні ушкодження та яка складається з дерев`яної ручки і металевої сапи.

- довідками про результати перевірки № 1792 від 30.06.2020, №3454 від 13.08.2018 року, якими встановлено наявність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , заяви ОСОБА_32 від 19.07.2018 про притягнення ОСОБА_10 до відповідальності, заява ОСОБА_11 від 20.07.2018 про притягнення ОСОБА_28 до відповідальності, заяви ОСОБА_32 від 23.07.2018 про притягнення ОСОБА_15 до відповідальності, повідомлення Прилуцького відділу поліції від 13.08.2018 про результати розгляду звернень ОСОБА_8 та ОСОБА_24 , витягом з ЄРДР № 0000206 від 01.10.2020 року, відповідно до якого здійснюється кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України щодо заподіяння ОСОБА_8 з боку ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, витягом з ЄРДР № 0000228 від 08.10.2020 року, відповідно до якого здійснюється кримінальне провадження за ч.1 ст.126 КК України щодо заподіяння ОСОБА_24 з боку наглядно відомої особи ударів по спині ( а.с.221-232). Ці документи, на думку апеляційного суду, підтверджують наявність між обвинуваченим та обома потерпілими усталених неприязних стосунків та підтверджують наявність у обвинуваченого мотиву на скоєння злочину.

У сукупності із зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого щодо невизнання вини і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені стороною захисту у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо не доведення вини у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду відсутні.

Як видно, стороною захисту порушене питання, яке стосується надуманого констатування суперечностей у показаннях свідків та обвинуваченого з показаннями потерпілих та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд відмічає, що фактично ініціатором конфлікту є обвинувачений, який прибув на город потерпілих і почав словесний конфлікт, висловлював претензії про передачу йому мобільного телефону, в подальшому застосував фізичне насильство. При цьому обвинувачений добре усвідомлював, що прибув на чужу присадибну ділянку, яка належить потерпілій, будь-якого права відбирати чужий телефон він не має права, він не висловлював заперечень щодо відео- зйомки в розумінні захисту свого цивільного права. Такі обставини свідчать про цілеспрямовані протиправні дії відносно двох жінок, фізичний супротив яких обвинувачений подолав та умисно наносив останнім тілесні ушкодження. ОСОБА_9 наніс удар кулаком в голову, наступив ногою на голову і наносив удари кулаками в голову та інших частинах тіла, а потім відібрав сапу і бив нею ОСОБА_33 по руках і ногах. ОСОБА_10 обвинувачений наніс удар сапою по голові в лівий бік, після того, як остання попросила ОСОБА_33 викликати поліцію. Внаслідок цього вона отримала забійну рану лівої скроневої ділянки з кровонатьоками на верхній та нижній повіках лівого ока.

Як видно з пояснень обвинуваченого, хоча в судовому засіданні обвинувачений заперечив нанесення ударів, але вказував, що штовхав обох потерпілих, проте такі його показання є фрагментарними і вибірковими, не пояснюють ні перебіг конфлікту, ні поведінку його учасників. До таких показань ОСОБА_8 апеляційний суд ставиться критично саме у частині, що між ним та потерпілими відбулася лише штовханина, і тілесних ушкоджень він потепілим не наносив, адже така позиція є захисною, щоб уникнути відповідальності.

Водночас показання потерпілих є логічними, послідовними та узгодженими з показаннями свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_34 , які відразу після конфлікту бачили тілесні ушкодження у обох потерпілих, що унеможливлює їх фальсифікацію, як на цьому наполягає сторона захисту в апеляційній скарзі, а також з показаннями свідків ОСОБА_16 , яка надавала першу медичну допомогу ОСОБА_10 , з показаннями свідка ОСОБА_35 , який на обличчі матері бачив кров, а у дружини синці.

Доводи в скарзі про те, що висновок експертизи № 57 визначає загальний механізм отримання ушкодження, підтверджує наявність таких ушкоджень, однак не може бути доказом того, що саме ОСОБА_8 заподіяв це ушкодження і саме ударом якою-небудь частиною сапи, не заслуговують на увагу, оскільки показання потерпілих щодо обставин заподіяння їм тілесних ушкоджень та протоколи слідчих експериментів повністю, в частині механізму та обставин їх заподіяння, узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 201 від 28.08.2020 року, № 57 від 16.03.2021 року, якими встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_10 виникли від удару тупим предметом, який може бути і металева частина сапи, а також висновками експертизи № 56 від 16.03.2021 року, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_29 , які також виникли від дії тупого предмету і могли утворитися у потерпілих за обставин, вказаних під час слідчих експериментів. Крім того, показання експерта ОСОБА_27 в судовому засіданні узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_29 щодо нанесення їй ударів ОСОБА_8 сапою, так як експерт вказав, що садно на гомілці ОСОБА_29 могло виникнути від контакту із сапою і не характерне для виникнення в результаті падіння.

Отже, намагання обвинуваченого ввести в оману суд щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 спростовуються низкою встановлених у суді подій, які в динаміці розвитку конфлікту відтворені свідками, потерпілими, письмовими доказами, а саме, ніхто не оспорює наявність конфлікту, застосування сили відносно обох потерпілих, наявне поранення голови ОСОБА_10 , приїзд на місце події поліції, фельдшера і швидкої допомоги, адже всі ці фахівці стверджують, що вона отримала ушкодження незадовго до їх прибуття, на що вказує її подальша госпіталізація та стаціонарне лікування в центральній районній лікарні.

Доводи захисника щодо знайомства потерпілих зі свідком ОСОБА_12 в медичній сфері не є слушними, оскільки виклик про бійку був у день, коли це відбулося, на виклик поліція прибула відразу та бачила потерпілих з тілесними ушкодженнями, того ж дня викликано фельдшера ОСОБА_12 , яка надала першу медичну допомогу і викликали швидку допомогу. Тому позиція сторони захисту про сумнівність походження чи наявності у потерпілих тілесних ушкоджень є припущенням та не мають будь-якого підґрунтя. І не є достатньою підставою ставити пояснення свідка, які узгоджуються з іншими доказами, під сумнів.

Твердження щодо неправомірної відмови судом у клопотанні про призначення по справі судово-психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа з метою перевірки правдивості наданих учасниками показань, не заслуговують на увагу, оскільки підстав для проведення такої експертизи встановлено не було.

Безпідставними є доводи захисника про завищення розміру відшкодування моральної шкоди потерпілим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення втраченого здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в розмірі 7000 грн. та 15000 грн., які задоволено частково.

Судом підставно, з наведенням відповідних мотивів, визначено розмір моральних збитків, заподіяних потерпілим, а саме в сумі 5 000 гривень на користь ОСОБА_9 та 7000 гривень відповідно на користь ОСОБА_10 ..

Оцінюючи вимоги ОСОБА_9 щодо заявленого відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та шкодою, яка заподіяна здоров`ю потерпілої у виді легких тілесних ушкоджень, в результаті яких потерпілій завдано моральних та душевних страждань, що негативно вплинуло на її звичайний спосіб життя, характер та обсяг фізичних страждань потерпілої, морально-психологічні хвилювання у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок яких ОСОБА_9 зверталася до медичного закладу для лікування, внаслідок чого не могла займатися своїми звичними справами.

Надаючи оцінку вимоги ОСОБА_10 щодо заявленого відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та шкодою, яка заподіяна здоров`ю потерпілої у виді легких тілесних ушкоджень, в результаті яких потерпілій завдано моральних та душевних страждань, що негативно вплинуло на її звичайний спосіб життя, остання перенесла оперативне втручання, перебувала на стаціонарному лікуванні, характер та обсяг фізичних страждань потерпілої, морально-психологічні хвилювання у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями,

Отже, цивільні позови потерпілих про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості. Колегія суддів вважає, що при вирішенні цивільних позовів в цій частині, суд в повній мірі врахував локалізацію та характер отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, фізичний біль та страждання, які вони зазнали від отриманих ударів, тривалість лікування з приводу цього.

Апеляційний суд відмічає, що дії обвинуваченого були абсолютно несправедливими, а тому доводи захисника щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і надав у вироку аналіз усіх доказів.

Усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65, 66, 67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винуватого, який не притягувався до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, посередню характеристику з місця проживання, на обліку в психоневрологічному та наркологічному відділеннях не перебуває, врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_36 визнав вчинення злочину відносно особи похилого віку, та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну судового рішення у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4