ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1239/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1794/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

представника апелянта - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Валківського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000159 від 14.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2021 року клопотання слідчого задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на тимчасово вилучене майно 14.08.2021 року в ході огляду місця події у ОСОБА_7 , а саме на: - автомобіль «Mitsubishi PAJERO SPORT» д.н.з « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 ; - автомобільний причіп «KPA3-8138», д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_11 , - визначивши місце зберігання - відділення поліції №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області (Харківська область, м. Валки, вул. Паркова, 22).

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в арешті майна.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені підстава, мета та завдання заявленого клопотання на що слідчий суддя не звернув уваги та ухвалив необґрунтоване рішення.
Прокурор в судове засідання не з`явилвся, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів провадження встановлено, що в провадженні СВ відділення поліції №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківський області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 14.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 14.08.2021 року, в ході огляду ділянки місцевості, поблизу смт. Старий Мерчик, Богодухівського району, Харківської області, було виявлено та вилучено автомобіль «PAJERO SPORT» д.н.з « НОМЕР_1 », разом з автомобільним причепом «КРАЗ-8138» д.н.з. НОМЕР_3 . Також поряд з вказаним причепом та автомобілем знаходилися ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «PAJERO SPORT» д.н.з « НОМЕР_1 », є ОСОБА_10 .

Автомобільний причіп «KPA3-8138», д.н.з. НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_11 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою слідчого від 14.08.2021 року вилучене в ході проведення огляду місця події від 14.08.2021 року майно визнано речовими доказами. (а.с. 55)

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення доведена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просила накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, передане, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, яка не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що клопотання слідчого про арешт майна не містить належної мети та підстав накладення арешту, є безпідставними та спростовується змістом клопотання про арешт майна. Встановлені слідчим, прокурором та викладені у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже воно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч.3 ст.173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апелянта про те, що прокурором не надано докази відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, спростовуються матеріалами судового провадження, а саме постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 14.08.2021, відповідно до якої, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами в межах кримінального провадження №0000159 від 14.08.2021 року.

Послання апелянта на те, що власників майна не було повідомлено про час і місце розгляду клопотання про арешт майна, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, у відповідності до вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя, за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна. Крім того, клопотання розглянуто у відсутність власників майна, не завадило слідчому судді повно і всебічно з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів враховує і те, що апелянт ОСОБА_7 не є власником вилученого майна та при апеляційному перегляді не встановлено, що постановою слідчого судді пор арешт майна порушені права апелянта.

Таким чином, захід забезпечення кримінального правопорушення ніяким чином не погіршує становища ОСОБА_7 , який не є власником майна, а тому арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді стосується лише становища власників майна, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не скористались своїм правом на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого судді не оскаржували.
Колегія суддів також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна або інший володілець має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представниками не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Колегія суддів також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовий, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: