Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 грудня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000032 від 05.02.21 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.255 ,ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_10 ч.2 ст.255 ,ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.ч.4,5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.1 ст.240-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.185,ч.2 ст.255 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено. Строк дії вказаного запобіжного заходу до 24 січня 2022 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на незаконність ухвали суду, вважає її такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що тяжкість вчиненого злочину, на яку посилається прокурор в клопотанні, в жодному випадку не може слугувати визначальною та єдиною підставою для тривалого тримання особи під вартою.

Вказує, що ризики, наведені в клопотанні, необґрунтовані та недоведені, а доводи прокурора про те, що злочинна діяльність для обвинуваченого є єдиним джерелом доходу лише припущення.

Зазначає, що ОСОБА_7 одружений, виховує разом з дружиною її малолітню доньку, за місцем проживання характеризується позитивно.

Просить ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2021 року в частині задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням засобу електронного контролю.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

ОСОБА_6 зазначає, що повний текст прийнятого рішення отримала лише 07.12.2021 року. Враховуючи, що з мотивами оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 мали змогу ознайомитися лише після отримання повного тексту ухвали, тобто 07.12.2021 року, то саме з цього моменту апелянт мав можливість підготувати аргументовану апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга подана 10.12. 2021 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його необхідно поновити.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 заперечив проти вчинення інкримінованих йому злочинів, проте прокурор наголосив, що обґрунтованість підозри останнього підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколами проведення негласних слідчих розшукових дій, показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , показаннями свідків та іншими матеріалами.
Судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який не працює, неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких та особливо тяжких, умисних злочинів. Також встановлено, що ОСОБА_7 вже здійснював спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, про що свідчить той факт, що на даний час останній обвинувачується Петровським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.392 КК України, тобто у вчиненні дій, що дезорганізують роботу установ виконання покарань. Також обвинувачується Кузнецовським міським судом у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.242 КК України. Тому, ризик переховування від суду, на думку колегії суддів, є цілком обґрунтований.
Прокурор ОСОБА_5 в апеляційному суді наголосив на те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні. Оскільки він обвинувачується у створенні злочинної організації та вчиненні у її складі вимагань із застосуванням фізичного насильства відносно потерпілих, то застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, дасть можливість обвинуваченому самому чи через спільників учасників злочинної організації впливати на свідків задля уникнення кримінальної відповідальності шляхом вчинення психічного та фізичного впливу.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційної інстанції на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Даних, які б перешкоджали подальшому утриманню ОСОБА_7 під вартою, не встановлено.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні судом першої інстанції оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000032 від 05.02.21 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.255 ,ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_10 ч.2 ст.255 ,ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.ч.4,5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.1 ст.240-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.185,ч.2 ст.255 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3