Провадження № 11-сс/4823/323/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2021 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що слідчим відділом Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000007 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді клопотання задоволено, накладено арешт на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого рішення, слідчий суддя вказав, що саме такий засіб забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, враховуючи вимоги ст. ст. 170, 173 КПК України забезпечить збереження речових доказів та з метою забезпечення кримінального провадження, яке розслідується.

Не погоджуючись з даною ухвалою, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та клопотання до неї про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій просить поновити строк, оскільки про наявність ухвали про накладення арешту на майно він дізнався випадково з ЄДРСР, у судове засідання його не викликали відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України та просить скасувати ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2021 року про арешт майна та відмовити у клопотанні слідчого.

Вказує про безпідставність накладення арешту, оскільки він володіє майном, на яке накладено арешт на законних підставах, у даному кримінальному проваджені не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим, санкціями статей, за якими розслідується кримінальне провадження не передбачено можливості конфіскації майна, тому вважає посилання на норми ч. 5 ст. 170 КПК України є неправильними. Зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона відчуження, користування може застосовуватися лише коли існують обставини, які підтверджують, що незастосування призведе до псування, пошкодження, знищення, передачі майна, чого доведено не було, оскільки він є добросовісним набувачем вказаного приміщення і не має намірів ані відчужувати, ані знищувати, ані псувати і навпаки, реалізовуючи своє право власності, вживає заходів до збереження майна. Крім того, вважає, що арештоване майно не відповідає критеріям речового доказу, передбаченим у ст. 98 КПК України, оскільки предметом кримінального правопорушення, яке розслідується, є документ, а тому вважає немає підстав для арешту частки у праві власності на будівлю, що не є предметом. Тому вважає, що у слідчого судді не було підстав для накладення арешту на належне йому майно. Та вказує, що рішенням Чернігівського апеляційного суду від 10.06.2021 в рамках цивільного судочинства було відмовлено у накладенні арешту на вказане майно, а ухвалою слідчого судді від 25.06.2021 року, тобто напередодні оскаржуваної ухвали, було відмовлено слідчому у задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, власника майна ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, вважаючи рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що ОСОБА_7 у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України не повідомлявся про розгляд клопотання про накладення арешту на майно, колегія суддів вважає можливим поновити строк на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, досудовим розслідуванням встановлено, що Ніжинською місцевою прокуратурою за результатами вивчення стану законності у бюджетній сфері та опрацювання інформації, висвітленої в електронних ЗМІ, документації, витребуваної в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено, що службовими особами ТОВ «Агрофірма «Україна» внесено завідомо неправдиві відомості до офіційних документів щодо надання членами колишнього КСП "Україна" згоди на продаж адміністративного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , частина якого перебувала у користуванні Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що стало підставою для незаконного відчуження вказаної будівлі у приватну власність.

Органом досудового розслідування проведено аналіз матеріалів, що стали підставою до внесення відомостей про подію до ЄРДР та встановлено, що відповідно до протоколу зборів співвласників майна бувшого КСП «Україна» від 14.07.2001 року учасниками зборів одноголосно прийнято рішення про передачу Мринській сільській раді приміщень, які знаходилися у її користуванні. Разом з тим, з протоколу зборів громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Україна» від 09.03.2013 року вбачається, що учасниками зборів одноголосно прийнято рішення про виділення для заміщення відсутнього майна, майна з переліку, яке не підлягає паюванню, а саме адмінприміщення, вартістю 61860,00 грн та включення його до уточненого переліку майна пайового фонду. При цьому у жодному документі не зазначено адресу об`єкта нерухомості, який передано до Мринської сільської ради та об`єкту включеного до майна пайового фонду.

Відповідно до інформаційної довідки № 251861217 від 08.04.21 з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна право приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 238, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 453,2 м.кв (опис: адміністративна будівля А, прибудова а, ганок 1а, а2, а3), 08.12.2020 в частці 4/5 набув ОСОБА_7 , номер запису про право власності 39692585, підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серія та номер НОМЕР_1 виданий 30.07.2019, видавник Мринська сільська рада; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 20.08.2019, видавник: ТОВ Агрофірма «Україна», ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для його арешту; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно у порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані не у повній мірі.

За змістом ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування проводяться слідчі дії у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбачені ч.1 ст.366 та ч.1 ст.191 КК України. Даними статтями не передбачена така міра покарання, як конфіскація майна, тому посилання слідчого судді на ч.5 ст.170 КПК України є необґрунтованими.

Крім того, матеріали провадження не містять жодних доказів, які б свідчили про можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт.

У зв`язку з цим, ні слідчим у поданому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Крім того, в матеріалах судового провадження наявні рішення Чернігівського апеляційного суду у цивільному провадженні про відмову у накладенні арешту на вказане майно та рішення слідчого судді у порядку кримінального судочинства, ухвалене 25.06.2021, відповідно до якого у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено і більш вагомих підстав для прийняття протилежного рішення 27.06.2021 року, слідчому судді не було подано.

Не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду ухвали.

Тому, виходячи із викладеного, ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 173 КПК України, оскільки поза увагою суду залишилося те, що в даному кримінальному провадженні нікому не пред`явлено підозру, не встановлено розміру шкоди, що позбавило суд можливості встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, і на даний час відсутні правові підстави накладення арешту на дане майно, з огляду на що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно - 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 27.06.2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2021 року про накладення арешту на 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000007 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191 КК України про накладення арешту на майно - 4/5 частки приміщення адміністративної будівлі загальною площею 453,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4