Ухвала
про залишення скарги без руху
20 січня 2022 року

м. Київ
справа № 183/1686/19
провадження № 51- 6182 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку, в тому числі з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі положень статей 75,76 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на нього відповідних обов`язків, ухвалу апеляційного суду скасувати, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін. Водночас разом з касаційною скаргою ОСОБА_4 подав клопотання про зупинення виконання судових рішень.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому строку для усунення недоліків на таких підставах.
У пунктах 4 і 5 ч.2 статті 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
змінити судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, як убачається зі змісту скарги, засуджений вищевказаних вимог закону не дотримався.
У скарзі ОСОБА_4 , не погоджуючись з судовими рішеннями, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі положень статей 75,76 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на нього відповідних обов`язків, ухвалу апеляційного суду скасувати. Однак, така вимога до суду касаційної інстанції не є конкретною, оскільки, з огляду на положення ст.436 КПК, Верховний Суд не уповноважений водночас скасувати і змінити судові рішення з підстави застосування положень статей 75, 76 КК України.
Отже, засудженому необхідно уточнити свої вимоги до касаційного суду в частині скасування або зміни обох оскаржуваних судових рішень.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК однією з підстав для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції, в тому числі є невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. При вирішенні питання про наявність визначених положеннями ст. 438 КПК підстав: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, для скасування чи зміни судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися положеннями статей 412,414 КПК.
Враховуючи зміст касаційної скарги, засуджений не погоджується з судовими рішеннями в частині призначеного покарання і в резолютивній її частині, просить змінити вирок та вважати його засудженим за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.69 КК України, на строк 5 (п`ять) років, хоча при цьому, доводи засудженого в мотивувальній частині скарги, в цілому зводяться щодо наявності підстав для застосування до нього положень статей 75, 76 КК України з урахуванням наявних пом`якшуючих покарання обставин. Однак, на думку Суду, ОСОБА_4 не наводить у скарзі належних обґрунтувань щодо незаконності і необґрунтованості судових рішень з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, зокрема не зазначає того, в чому саме полягає явна несправедливість призначеного покарання з огляду на його розмір, внаслідок суворості, враховуючи те, що згідно із вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Крім того, у скарзі засуджений посилається на те, що судами в рішеннях не наведено мотивів того, з яких підстав не врахована думка потерпілого ОСОБА_5 в частині призначеного судом покарання, безпідставно не враховано судом апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині стосовно позиції потерпілої сторони щодо призначення несуворого покарання, однак ОСОБА_4 не зазначає, які конкретно норми КПК недотримано судами першої й апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень, що могло вплинути або вплинуло на їх законність і обґрунтованість.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 .
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, при цьому засуджений не зазначив у скарзі про участь чи не бажання брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нової касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3