Справа № 591/2095/21
Провадження № 1-кп/591/449/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2021 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2021 року близько 22-50 год. ОСОБА_5 , був зупинений працівниками патрульної поліціїпоряд із будинком №58 В по вул.Харківська у м.Суми коли керував транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , та під час складання стосовно нього протоколу у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, діючи умисно, надав працівникам поліції для складання протоколу завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 24.07.2020 виданого на ім`я ОСОБА_5 , який був виконаний знакодрукуючим пристроєм зі струменевим способом друку та який придбав у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин. Таким чином ОСОБА_5 використав завідомо підроблений документ.
У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду пояснював те, що у вказаний в обвинувальному акті день та час він їхав за кермом автомобіля. На вулиці Басівській у м.Суми його зупинив поліцейський через те, що у автомобіля не працював задній габаритний ліхтар. Поліцейський виписав штраф за таке порушення вимог ПДР та він на місці заплатив штраф. А в цей же день через 2 години, коли він вже не був за кермом, а знаходився у своїх знайомих, до нього приїхали поліцейські та повідомили, що посвідчення водія, яке він пред`являв під час зупинки працівникам поліції, є підробленим, після чого розпочалась процедура вилучення такого посвідчення. Що стосується обставин отримання посвідчення водія, ОСОБА_5 зазначив, що не отримував медичну довідку, не навчався в автошколі, а у липні-серпні 2020 року купив посвідчення у м.Харкові за 9000,00 грн., відшукавши через мережу Інтернет відповідне оголошення, бо через введений у країні карантин не мав можливості у законний спосіб отримати такий документ. Про отримання такого посвідчення він поставив свій підпис у якомусь документі. Тобто, він розумів, що отримав документ у незаконному порядку, проте не знав та не міг знати, що посвідчення є підробленим, бо купував його як справжнє. Дізнався про підроблення посвідчення водія тільки після того, як у кримінальному провадженні було отримано висновок експерта. На даний час він подав заяву про злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, стосовно чоловіка з м.Харків, у якого він придбавав відповідне посвідчення і на сьогодні досудове розслідування ще триває. Також зазначав, що мав декілька годин часу після того, як поліцейські йому повідомили, що серія та номер наданого ним посвідчення зареєстрована за іншим чоловіком, але не скористався цим часом для того, щоб знищити чи викинути таке посвідчення, бо був впевнений у справжності отриманого ним документа, а також тому, що хотів розібратись у ситуації, що склалась.

Суд, вислухавши такі покази обвинуваченого, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність таких доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Протоколом огляду місця події зафіксовано як ОСОБА_5 надав поліцейським посвідчення водія, що видане на його ім`я, серії НОМЕР_2 , а судом безпосередньо досліджено в судовому засіданні вказане посвідчення як речовий доказ (а.с. 34-37,79).

Допитаний як свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що товаришує з ОСОБА_5 та підтвердив, що 15.02.2021 року приймав участь у проведенні слідчої дії огляду місця події та у складеному за результатами проведення такої дії протоколі, який досліджено судом, стоять його підписи. Протокол йому перед підписанням не зачитували, проте він його прочитав самостійно. Подробиць проведення цієї слідчої дії не пам`ятає. Зазначив, що під час проведення слідчої дії здійснювалось фіксування на нагрудні відеокамери поліцейських. Про те, що у ОСОБА_5 було посвідчення водія він знає, але те, що воно було підроблене- не знав.

Свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_5 вона добре знає та пам`ятає той день, коли вони разом з ОСОБА_5 їхали на автомобілі і в районі Хіммістечка їх зупиняла поліція, які виписали ОСОБА_5 штраф за порушення ПДР, який він у той же день і сплатив. Змісту розмов ОСОБА_5 з поліцейськими вона не чула, бо знаходилась у салоні автомобіля, а поліцейські з ОСОБА_5 вели розмови, перебуваючи на дворі. Знає , що у ОСОБА_5 є посвідчення водія, яке він купив, сподіваючись, що воно є справжнім, не проходячи навчання та практики по керуванню. У протоколі огляду місця події від 15.02.2021 року є її підписи та їй говорили поліцейські, щоб вона перед підписанням прочитала документ, проте вона не пам`ятає, щоб за її участі проводились будь-які слідчі дії. Не пам`ятає щоб у її присутності у ОСОБА_5 вилучали права, хоча про вилучення прав їй відомо та вона бачила як поліцейські кладуть вилучені права у поліетиленовий пакет.

Свідок ОСОБА_8 суду зазначав, що станом на 15.02.2021 року він працював інспектором УПП та в цей день він та його напарник ОСОБА_9 під час патрулювання на вул.С.Табали у м.Суми зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_5 за порушення ПДР та склали постанову, якою притягнули останнього до відповідальності, призначивши стягнення у виді штрафу. При цьому, ОСОБА_5 надав їм посвідчення водія, номер та серія якого, згідно інформації у базі, були зареєстровані за іншою особою. Відразу вони повідомили про цей факт ОСОБА_5 та чергову частину, попросивши перевірити вказані обставини по базі, якою користується чергова частина. Але, оскільки база чергової частини не працювала та у них не було достовірних даних про підробку посвідчення, то, виписавши штраф, вони ОСОБА_5 відпустили. А через деякий час, коли чергова частина підтвердила те, що факт реєстрації номеру та серії посвідчення водія, який надав ОСОБА_5 , зареєстровані за іншою особою, то вони викликали СОГ та поїхали за місцем перебування ОСОБА_5 , де стали очевидцями того, як слідчий у ОСОБА_5 в присутності двох понятих вилучив посвідчення водія.

Аналогічні покази надав суду допитаний як свідок інспектор УПП ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-21/2264-ТД від 23.02.2021 року посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 24.07.2020 ТСЦ 5946, виконане знакодрукуючим пристоєм зі струменевим способом друку, бланк такого посвідчення не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території країни-виробника України (а.с.40-43).

У судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтримала свій висновок та, відповідаючи на питання сторони захисту, роз`яснила, що під час проведення експертизи об`єктом дослідження було посвідчення, яке видано у 2020 році, але на бланку зразка 2014 року, тому нею використовувались як інформаційні джерела: Методика судово-технічної експертизи документів, яка є загальною для проведення такого виду експертиз, та методичні рекомендації, що використовуються під час проведення експертного дослідження стосовно документів зразка 2014 року. Дослідження захисної плівки, яка була на документі, не є і не могло бути питанням судової технічної експертизи.

Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 11.03.2021 року за обліковими даними ЄДР МВС посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 16.01.2018 року ТСЦ №7144 РСЦ ГЦС МВС в Чернігівській області на ім`я громадянина ОСОБА_11 06.04.2018 року вищевказане посвідчення водія було замінено на нове серії НОМЕР_3 видане ТСЦ №7144 РСЦ ГЦС МВС в Черкаській області. Крім того, відповідно з обліковими даними ЄДР МВС громадянин ОСОБА_5 посвідчення водія не отримував (а.с. 57)

На відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів працівників УПП в Сумській області, а також у протоколі огляд предмету (вказаного диску) від 10.03.2021 року зафіксовано спілкування ОСОБА_5 з поліцейськими, які перевіряють пред`явлене їм посвідчення водія та з`ясовують, що у наявних базах МВС немає документів зареєстрованих на ОСОБА_5 . Водночас, посвідчення водія серії НОМЕР_2 у базі значиться за ОСОБА_11 (а.с.44-50)

Таким чином, вищезазначені докази у сукупності доводять те, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав поза встановленої законодавством процедури, свідомо купивши його у неуповноваженої особи, і що таке посвідчення водія є підробленим, а також що ОСОБА_5 використовував таке посвідчення.

При цьому, сторона захисту заявляла про порушення права на захист ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування, яке, на їх думку, полягало у тому, що до Сумського РУП ОСОБА_5 запрошував оперуповноважений, який не входить до групи слідчих та який взагалі не повідомляв для проведення яких слідчих чи процесуальних дій ОСОБА_5 повинен з`явитись до Сумського РУП. По прибуттю до відділу поліції ОСОБА_5 не було роз`яснено його право мати захисника, а відразу проведено його допит. При цьому, процесуальні права йому були роз`яснені тільки після здійснення його допиту як підозрюваного та оголошення про підозру. Також зазначали, що дізнавач ОСОБА_12 10.03.2021 року проводила вказані слідчі та процесуальні дії за участі ОСОБА_5 , не вносячи відомості про явку ОСОБА_5 до Журналу обліку відвідувачів та запрошених Сумського РУП ГУНП в Сумській області. Усе зазначене, на їх переконання, свідчить про правопорушення, передбачені ст.365 КК України, які допустили працівники поліції, у зв`язку з чим на даний час проводиться досудове розслідування.

Прокурор наполягав на тому, що жодних прав ОСОБА_5 не було порушено, у тому числі право на захист. Зазначав, що матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що 10.03.2021 року о 17-00 год. ОСОБА_5 оголошено про підозру, а у період часу з 17-10 до 17-40 год. здійснено його допит. При цьому, як у пам`яткі про права та обов`язки підозрюваного, так і у протоколі допиту ОСОБА_5 як підозрюваного містяться підписи останнього, у тому числі про те, що права йому роз`яснені та що він захисника не потребує. А, враховуючи, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 участь захисника не є обов`язковою і ОСОБА_5 , як підозрюваний, повідомив, що захисника не потребує, жодних порушень, пов`язаних з правом на захист у даному випадку, на переконання прокурора, не було.

Вислухавши вказані пояснення учасників процесу, слід звернути увагу на те, що суд у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст.358 КК України відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України здійснює судовий розгляд лише стосовно особи ОСОБА_5 і лише в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Наявність чи відсутність в діях працівників Сумського РУП ГУНП в Сумській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України, буде перевірено в рамках відповідного кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді від 01.04.2021 року (а.с. 76), та досудове розслідування якого здійснює ТУ ДБР в м.Полтава.

Суд же під час судового розгляду надає оцінку діям, рішенням чи бездіяльності дізнавача, слідчого чи прокурора, що здійснювали досудове розслідування, тільки в контексті оцінювання зібраних ними чи отриманих доказів на предмет їх допустимості.

В даному випадку, вказані стороною захисту дії працівників поліції та дізнавача ОСОБА_12 не вплинули на допустимість тих письмових доказів, які були надані прокурором під час судового розгляду на підтвердження обставин обвинувального акту та оцінка яким була надана вище. Зокрема: протокол огляду місця події, висновок експерта, інформація із сервісного центру та відеозапис з нагрудних камер поліцейських були здобуті згідно порядку, що передбачений чинним КПК, уповноваженими на те особами і жодного порушення прав ОСОБА_5 , у тому числі і права на захист, під час збирання та отримання таких доказів не допущено.

Крім того, керуючись загальними засадами, зокрема, що передбачені ст.23 КПК України, суд у даному випадку дослідив усі докази сторін безпосередньо, отримав усні показання учасників кримінального провадження, у тому числі ОСОБА_5 , та надає їм відповідну оцінку у даному рішенні, а покази ОСОБА_5 як підозрюваного, про які вела мову сторона захисту, не були предметом дослідження суду і на них суд не посилається при ухваленні судового рішення.

Таким чином, під час дослідження та оцінки наданих прокурором у даному кримінальному провадженні доказів, порушень працівниками поліції права на захист ОСОБА_5 не встановлено, натомість вищезазначеними письмовими доказами, які суд визнає належними і допустимими, підтверджено обставини про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 є підробленим, а також що ОСОБА_5 використовував таке посвідчення.

Крім того, сторона захисту наполягала на відсутності в діях ОСОБА_5 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, зазначаючи, що за фактом вчинення кримінального проступку особою, у якої ОСОБА_5 купив посвідчення водія, здійснюється і на даний час не завершено досудове розслідування за ч.1 ст.190 КК України. До того ж, патрульні поліції, які 15.02.2021 року зупинили ОСОБА_5 за порушення ПДР та винесли постанову про накладення штрафу також сприймали надане їм посвідчення водія за справжнє. Також захисник вважав, що в ситуації яка склалась, його підзахисний став жертвою шахрайства. Зокрема, зазначав, що ОСОБА_5 не мав умислу на вчинення кримінального правопорушення, а лише бажав отримати посвідчення водія. Такому його бажанню завадила пандемія, тому ОСОБА_5 винайшов спосіб отримання посвідчення, а саме: купив такий документ за 9 тис.грн., будучи впевненим, що придбаний ним документ є справжнім. Тобто, фактично ОСОБА_5 у незаконний спосіб придбав посвідчення, але такі дії йому не інкримінують.

Але, з такою позицією сторони захисту погодитись не можливо, виходячи з наступного.

У примітці до статті 358 КК визначено, що під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Верховним Судом України у постанові від 09.07.2015 р. (справа № 5-50кс15) зазначено, що останній раніше висловлював свою правову позицію щодо ознак предмета службового підроблення (справа № 5-10кс13), яка зводиться до того, що нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.

При встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 р. (справа № 127/4109/16-к).

В даному випадку ОСОБА_5 підтвердив у судовому засіданні, що ним не було дотримано процедуру отримання посвідчення водія, а у судовому засіданні було встановлено той факт, що наведене вище посвідчення водія є підробленим, а також що ОСОБА_5 його використовував.

При цьому суд також вважає, що ОСОБА_5 знав і повинен був знати, що куплене ним у невідомої особи посвідчення водія, яке він в подальшому пред`явив працівникам поліції є підробленим. Зокрема, обвинувачений, отримуючи зазначене посвідчення водія з недотриманням встановленої чинним законодавством процедури міг і повинен був розуміти (знати), що отримане ним посвідчення водія з великою долею ймовірності виявиться підробленим. Крім того, ОСОБА_5 зазначав, що у відповідній школі з метою отримання теоретичних та практичних знань, необхідних для отримання посвідчення водія, не навчався, відповідні кошти у касу сервісного центру не сплачував і документи для оформлення посвідчення водія передавав особі у м.Харків, не перевіривши її повноважень.

Тому, твердження ОСОБА_5 про те, що він не знав про те, що купує підроблене посвідчення водія суд розцінює критично та вважає способом захисту обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення, оскільки з точки зору концепції розумної та обачливої поведінки, ОСОБА_5 знав про те, що наявне в нього посвідчення водія є підробленим.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він у період дії запровадженого у країні карантину не міг у передбачений законом порядок та з дотриманням передбаченої чинним законодавством процедури отримати посвідчення водія, суд оцінює критично та вважає, що такі обставини не спростовують, а, навпаки, підтверджують наявність в його діях умислу на використання завідомо підробленого документа, і, зокрема мету, яка також характеризує наявність суб`єктивної сторони, а саме: його прагнення отримати певні права (права водія) навіть у незаконний спосіб.

Також суд не вважає, що не вказують на відсутність суб`єктивної сторони в діях ОСОБА_5 ті обставини, що він протягом тривалого часу використовував посвідчення водія і ні у кого, у тому числі у патрульних поліції, які на нього 15.02.2021 року складали постанову про порушення ПДР та наклали штраф, який він оплатив, цей документ візуально не викликав сумнівів щодо справжності.

Зокрема, для правової кваліфікації його дій за частиною четвертою статті 358 КК, тобто використання завідомо підробленого документу, має значення саме факт усвідомлення особою того, що документ є підробленим і, незважаючи на це, здійснення його використання. Зазначений злочин є триваючим і час виявлення злочину має значення для початку перебігу відповідних строків. В даному випадку ОСОБА_5 сам ініціював отримання посвідчення водія поза встановленої законодавством процедури, свідомо купив його у неуповноваженої особи, тому, на переконання суду, він усвідомлював, що документ є підробленим і свідомо його використовував.

За таких обставин, суд вважає, що у діях ОСОБА_5 наявна суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Крім того, захисник стверджував, що в даному випадку відсутній предмет проступку, оскільки посвідчення водія не було експертом досліджено повністю, зокрема: не дослідженою була захисна плівка, що є невід`ємною частиною документа та на якій друкуються дані.

Але з такими твердженнями суд також не може погодитись, виходячи з наступного.

Так, в даному випадку ОСОБА_5 обвинувачується за ч.4 ст.358 КК України за використання завідомо підробленого документа.

Об`єктом такого кримінального правопорушення є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення,

Предметом кримінального правопорушення за ст.358 КК України є, у тому числі посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків.

Об`єктивна сторона за ч.4 ст.358 КК України виражається у такій формі, як використання завідомо підробленого документа, яке, в свою чергу, може бути вчинене одним із двох способів: пред`явлення документа або подання документа.

А підробленням документа, як вже зазначалось вище, може бути як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткова фальсифікація змісту справжнього документа.

В даному випадку ОСОБА_5 свідомо, в порушення встановленого законодавством порядку ведення, обігу і використання офіційних документів та у особи, яка не має права видавати документи, отримав посвідчення водія та пред`явив такий документ поліцейським.

При цьому, експерт встановила, що предмет кримінального правопорушення, який був наданий їй на експертне дослідження, а саме: посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 , виконане знакодрукуючим пристоєм зі струменевим способом друку, бланк такого посвідчення не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території країни-виробника України. Тобто, такий висновок експерта №СЕ-19/119-21/2264-ТД від 23.02.2021 року, а також відомості про те, що документ було отримано ОСОБА_5 у незаконний спосіб та неуповноваженої особи дає підстави стверджувати про те, що предметом в даному провадженні є сфальсифікований документ.

Крім того, вищезазначені обставини вказують на наявність в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, оскільки він використав такий документ.

А те, що не було проведено експертизу плівки документа, яка разом з голографічними елементами є елементами захисту документа, то це не спростовує вказаних висновків, а, тим більше, не дає підстав стверджувати, що без такого експертного дослідження посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , не є предметом кримінального правопорушення.

Тим більше, ОСОБА_5 не інкримінуються обставини використання документу, у якого підроблені такі захисні елементи як плівка чи голограми.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України, оскільки він використав завідомо підроблений документ.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_5 є не судимою особою, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває.

Суд відноситься критично до висновків, які надав дільничний інспектор Сумського РУП ГУНП в Сумській області про те, що ОСОБА_5 зарекомендував себе з посередньої сторони, оскільки будь-яких даних, на підставі яких інспектор дійшов до таких висновків, документ не містить. Водночас, у документі зазначено, що ОСОБА_5 спиртними напоями не зловживає, за вживання наркотичних засобів помічений не був, антигромадський спосіб життя не веде, скарг та заяв до відносно поведінки ОСОБА_5 не надходили. А притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, про яке йдеться у документі, ніяким чином не може характеризувати особу негативно.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 за вказаних у документі даних можна охарактеризувати з позитивної сторони.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити у виді штрафу.

Крім того, відповідно до ст. 100 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів (а.с. 50,79) та згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави - стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, на суму 1634,50 грн. (а.с. 39).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 грн.

Речові докази:
- CD-диск з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, який зберігається в матеріалах судової справи на а.с.50, - після набрання вироком законної сили, залишити зберігатись у матеріалах справи №591/2095/21, провадження №1-кп/591/449/21;
- посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 24.07.2020 виданого на ім`я ОСОБА_5 , що зберігається в матеріалах судової справи на а.с.79 після набрання вироком законної сили - знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, на суму 1634,50 грн.
Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1