Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1109/21

Номер провадження: 1-кс/511/845/21

16.11.2021 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської областіОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , старшого слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:
10 листопада 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказане клопотання, згідно якого адвокат ОСОБА_6 просить скасувати накладений ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року (справа №511/1109/21, провадження № 1-кс/511/423/21) арешт майна на транспортний засіб «MITSUBSHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обгрунтування вказаного клопотання адвокат ОСОБА_6 зауважив, що наразі в рамках вказаного кримінального провадження проведені експертні дослідження відносно транспортного засобу «MITSUBSHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому на даний час відпала потреба у подальшому накладенні арешту на вказане майно.

Позивація учасників справи.
Адвокат ОСОБА_3 та власник транспортного засобу ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили задовольнити.

Старший слідчий СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки наразі досудове розслідування триває та подальша потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту не відпала. Органом досудового розслідування в подальшому планується призначення відповідних експертних досліджень відносно транспортних засобів.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.
Слідчим відділом Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000229 від 04 червня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.
Положення частини першої статті 174 КПК України визначають, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пункт сьомий частини другої статті 131 КПК України визначає, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Диспозиція частини третьої статті 132 КПК україни регламентує, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 лютого 2021 року (справа № 127/21463/19) зазначив, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При дослідженні матеріалів кримінального провадження, встановлено, що арешт на майно накладений у відповідності до норм діючого кримінально процесуального законодавства України, тобто дане позбавлення права відбулось на умовах, передбачених законом, що погоджується з практикою Європейського Суду з прав людини та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі встановлених обставин, а також враховуючи те, що наразі не проведені всі експертні дослідження відносно вказаного транспортного засобу, слідчий суддя прийшов до висновку, що адвокатом ОСОБА_6 - представником ОСОБА_4 , у клопотанні, яке надійшло на розгляд до слідчого судді, та адвокатом ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведено, що в подальшому накладенні арешту на вищевказане майно відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1