Справа № 307/252/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

02.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/462/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23. 09. 2021.
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області та накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження на земельну ділянкуз кадастровим номером :03:001:0034, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 1,613 га, яка розташована в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», Тячівського району, що перебуває у власності ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 29. 07. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що у серпні 2017 року ОСОБА_7 , з метою реєстрації за ним права власності на земельну ділянку, яка розташована в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», площею 1,6130 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0034, звернувся до державного реєстратора Тячівської РДА та надав, як підставу для вчинення реєстраційних дій, в тому числі, виписку з рішення Буштинської селищної ради від 28. 08. 2001. 31. 08. 2017 за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, разом з тим, згідно відомостей наданих архівним відділом Тячівської РДА, у матеріалах 17 сесії ІІІ скликання Буштинської селищної ради від 28. 08. 2001 відсутні відомості про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянка в смт. Буштино, урочище «Руськополівське». Згідно наявних документів, підставою для оформлення ОСОБА_7 права власності на вказану земельну ділянку стала виписка з рішення Буштинської селищної ради від 28. 08. 2001, при цьому згідно висновку експерта №СЕ-19/107-21/2118-ПЧ від 09. 03. 2021 не можливо відповісти ким виконано підпис у виписці з рішення головою ОСОБА_8 чи іншою особою по причині несумісності підписів. Також, згідно висновку судової технічної експертизи №СЕ-19/107-21/2119-ДД від 29. 04. 2021 відбиток печатки у виписці нанесено не кліше печатки Буштинської селищної ради. Виписка з рішення Буштинської селищної ради від 28. 08. 2001 про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки площею 1,6130 га у приватну власність підписана від імені
-2-

колишнього Буштинського селищного голови ОСОБА_8 , про те відповідно до довідки Буштинської селищної ради від 23. 07. 2020 за №1078, ОСОБА_8 помер АДРЕСА_2 . 05. 2001. Встановлено також, що 06. 09. 2017 державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 посвідчено договір дарування за №2-1370, що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , та предметом якого була земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0034. Надалі 01. 07. 2020 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_11 за №4128, зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, згідно якого право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .
Враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0034, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 1,613 га, яка розташована в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», є безпосереднім предметом злочинного посягання, дана земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000041 від 29. 07. 2020, виникла необхідність у накладенні на неї арешту з метою недопущення подальшого її відчуження та розпорядження нею, що надалі може призвести до труднощів при поверненні даної земельної ділянки її власникам, та унеможливить відшкодування шкоди у кримінальному провадженні.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого містить достатньо правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 КПК України та арешт необхідний з метою збереження речових доказів. В матеріалах доданих до клопотання наявні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно та слідчим доведено, що у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження існують ризики приховування або знищення цього майна.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23. 09. 2021, посилаючись на її на незаконність та необґрунтованість. Вважає, що рішення прийнято з порушенням ст. 170 КПК України, а клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України. Вказує на те, що ні слідчий в своєму клопотанні, ні слідчий суддя в ухвалі не обґрунтували наявність обставин, які можуть призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження вказаного у клопотанні майна. Також в ухвалі слідчого судді відсутні мотиви стосовно співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Також вважає, що застосування слідчим суддею арешту щодо належаної йому земельної ділянки шляхом заборони розпоряджатись позбавило його можливості зібрати посіви сільськогосподарської культури сіножаті в період збирання врожаю, що є істотним втручанням у права власності суб`єкта господарювання. Слідчий суддя не повідомив його про розгляд клопотання та розглянув таке у його відсутності, чим позбавив його можливості реалізувати своє право на захист.
Щодо строку апеляційного оскарження, то ОСОБА_5 зазначає, що клопотання слідчого розглянуто за відсутності власника майна та його представника, а копію оскаржуваного рішення останньою отримано 02. 10. 2021.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує думку представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги у відсутності вказаних осіб.

-3-

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення
З матеріалів провадження вбачається, що клопотання про арешт майна розглядалося слідчим суддею за відсутності власника майна та його представника, а оскаржувану ухвалу ОСОБА_5 отримав 02. 10. 2021., таким чином колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не пропущений.
Як вбачається з клопотання старшого слідчого, у провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 29. 07. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
У межах зазначеного кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно - земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано за громадянином України ОСОБА_5 , і яке, як зазначено в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно, до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. ст. 170-173 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

-4-

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, слідчим суддею правильно враховано, що відповідно до постанови старшого слідчого СВ Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_12 про визнання земельної ділянки речовим доказом від 05. 05. 2021, земельна з кадастровим номером :03:001:0034, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 1,613 га, яка розташована в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», Тячівського району, що перебуває у власності ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000041 від 29. 07. 2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034.
Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження містять достатньо даних вважати, про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на майно, який полягає в обмеженні права розпоряджатися та відчужувати майно, а саме: земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_5 , яку залучено до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ, а тому викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 доводи з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07. 06. 2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Колегія суддів враховує те, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу такого арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

-5-
Крім того відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України обмеження користування майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, тощо.
Як вбачається, в цій частині ухвала слідчого судді вимогам кримінального процесуального закону відповідає, оскільки містить обгрунтування необхідності і достатності застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту на майно, шляхом лише заборони розпорядження та відчуження, а також дані про існування обставин, які підтверджують, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна, а тому накладення арешту на вказану у клопотанні земельну ділянку шляхом заборони розпоряджатись нею та відчужувати з метою уникнення подальшого укладення нотаріально-завірених правочинів, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення її законному власнику, виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна передбачає можливість обмеження (позбавлення) таких прав власника чи володільця майна: 1) права на відчуження майна; 2) права на розпорядження майном; 3) права на користування майном. У цьому випадку ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 обмежено право відчужувати та розпоряджатися земельною ділянкою, таким чином йому дозволено право користування цією земельною ділянкою. Таке право означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. А отже, посилання ОСОБА_5 у апеляційній скарзі про обмеження його права на збір урожаю та накладення слідчим суддею арешту на посіви не відповідає фактичним обставинам та вказує на не вірне тлумачення змісту ухвали слідчого судді.
На думку апеляційного суду, зміст ухвали є конкретизованим. Текст ухвали було складено відповідно до вимог статті 372 КПК України з посиланням на норми кримінального процесуального закону, та викладено чіткими, зрозумілими реченнями, а тому можливе однозначне розуміння його точного змісту, у тому числі і в частині способу обмеження прав ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034.
При цьому апеляційний суд зауважує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.
Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_5 не спростовують висновків слідчого судді.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно практики Єропейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

-6-

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.
Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 23. 09. 2021 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 .
Доводи представника ОСОБА_6 про те, що на спірну земельну ділянкуз кадастровим номером :03:001:0034 вже накладено арешт ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11. 08. 2020 в рамках цивільної справи, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно в межах даного провадження, є необґрунтованими.
Клопотання слідчого про накладення арешту на майно подано порядку встановленому саме Кримінальним процесуальним кодексом України в межах відповідного кримінального провадження, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження цього майна, як речового доказу саме у цьому провадженні, тому на переконання апеляційного суду, накладений арешт в даному судовому провадженні не порушує вимог кримінального процесуального законодавства України.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23. 09. 2021 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номер :03:001:0034, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 1,613 га, яка розташована в смт. Буштино, урочище «Руськополівське», Тячівського району, що перебуває у власності ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 із забороною відчуження та розпорядження,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді