ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/4/21 Номер провадження 11-кп/814/789/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу прокурора Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2021 року по кримінальному провадженню , внесеному до ЄРДР за № 0000281 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає у, по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, безробітного, не депутата, інваліда ІІІ групи, учасника бойових дій, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого 21.10.2020 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк двісті двадцять годин.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2020 року року за ч.1 ст.185 КК України і постановлено вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одному помешканні. Вказані дії обвинуваченого призвели до фізичних та психологічних страждань потерпілої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій тощо. ОСОБА_7 неодноразово, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до своєї співмешканки дії, що виражались у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в адресу ОСОБА_9 словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_9 побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдав шкоду психічному здоров`ю, що виразилось у формі пониженні самооцінки, втрати позитивних емоцій, тощо.

Зокрема, постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.09.2020 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення 19.07.2020 та 20.07.2020 сімейного насильства відносно співмешканки ОСОБА_9 та накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Також, постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 13.11.2020 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у виді сорока годин громадських робіт.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 04.12.2020, прийшовши до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , знову спричинив фізичних та психологічних страждань своїй співмешканці ОСОБА_9 , що супроводжувалось словесними образами та висловлюваннями в її адресу словами нецензурної лайки.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив умисне систематичне домашнє насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_9 , що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, а також погіршило якість її життя.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 30.04.2021 щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а також призначення судом покарання, яке за своїм видом (розміром) є явно несправедливим через м`якість та ухвалити новий вирок , яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 240 годин.

В обґрунтування доводів апеляції щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання , прокурор вказує , що судом безпідставно застосовано ч. 1 ст. 71 КК України та приєднано до покарання 20 годин громадських робіт за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.10.2020, оскільки які на момент ухвалення вироку, що оскаржується, обвинувачений вже відбув покарання за вказаним вироком , про що в матеріалах провадження є підтвердження.

Щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання через його м`якість прокурор вказує , що судом безпідставно не враховано конкретні обставини справи, зокрема особу винного, який раніше судимий, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини - щирого каяття, обтяжуючої обставини - рецидив злочинів, а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав частково та просив виключити із вироку посилання на застосування статті 71 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував з приводу задоволення апеляції прокурора із уточненнями в апеляційному суді.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог дотримався не в повному обсязі.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів статті 404 ч.3 КПК України.

Що стосується апеляції прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`якого покарання за ст. 126-1 КК України , то колегія суддів не знаходить підстав для визнання їх обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; наслідки, що настали; особу винного, який є учасником бойових дій, інвалідом ІІІ групи; наявність обтяжуючої обставини, а саме, рецидиву злочинів; наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття; стан його здоров`я, висновки досудової доповіді, складеної Решетилівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, та дійшов висновку про призначення покаранням у виді громадських робіт строком на двісті двадцять годин.

На переконання колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його м`якість , колегія суддів не знаходить.

Разом з тим , доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання та безпідставне застосування ч. 1 ст. 71 КК України є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України - якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з повідомлення інспектора Решетилівського РС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області , ОСОБА_7 знятий з обліку по відбуттю покарання , призначеного Решетилівським районним судом Полтавської області від 21.10.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 120 годин громадських робіт 25.01.2021.

А отже станом на день постановлення цього вироку 30 квітня 2021 року , покарання за попереднім вироком було відбуто повністю , що унеможливлює приєднання невідбутої частини покарання та виключає призначення покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України. А тому доводи прокурора в цій частині є слушними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність , що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на викладене вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання за правилами статті 71 КК України , а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити частково;

Вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за сукупністю вироків змінити;

Виключити з резолютивної частин вироку посилання суду першої інстанції на застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ч.1 ст.71 КК України та призначення йому покарання за сукупністю вироків;

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2021 року до покарання у виді двісті двадцяти годин громадських робіт;

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ ________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4