Справа № 755/7010/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2021 за № 0000839 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 22.03.2021 року приблизно о 11 годині 25 хвилин, прийшов до приміщення гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи в приміщенні вищевказаного гуртожитку у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_3 почав ходити по приміщенню гуртожитку та перевіряти вхідні двері до кімнат гуртожитку, з метою виявлення відчинених дверей до кімнати у вищезгаданому гуртожитку.

В подальшому, ОСОБА_3 встановив, що вхідні двері до кімнати № 425 відчинені, умисно, таємно, маючи на меті крадіжку чужого майна, шляхом вільного доступу проник до кімнати, де скориставшись тим, що мешканка даної кімнати спить, з метою власного протиправного збагачення таємно викрав ноутбук марки «HP Pavilion», вартістю відповідно до фіскального чеку 39777 рублів, відповідно до курсу НБУ станом на 22.03.2021 - 14836, 8 гривень, сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , який взяв в руки, та мобільний телефон марки «Росо ХЗ», вартістю відповідно до товарного чеку від 24.02.2021 - 6999 гривень, синього кольору, який поклав у кишеню власних штанів.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, а саме речей, які належать ОСОБА_6 загальною вартістю 21 835 гривень, ОСОБА_3 направився із викраденим майном до виходу із вищезгаданої кімнати гуртожитку, де його помітила сусідка та почала кричати з метою припинення кримінального правопорушення. ОСОБА_3 , зрозумівши, що його викрили, з метою втечі та приховування злочину направився вниз по сходам. Через короткий проміжок часу сусідка наздогнала викрадача, у тамбурі між третім та другим поверхом, після словесної перепалки ОСОБА_3 залишив викрадений ноутбук на сходах, у тамбурі між третім та другим поверхом, вищезгаданого гуртожитку, а телефон залишився у кишені власних штанів.

У подальшому, на сходах 4 поверху, у приміщенні гуртожитку, ОСОБА_3 з викраденим мобільним телефоном, затримали студенти, що проживали у гуртожитку та працівники.

Отже, ОСОБА_3 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг довести свій злочинний умисел, а саме дії розпочаті як таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, які переросли у грабіж, з причин, що не залежали від його волі, оскільки затриманий мешканцями гуртожитку.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому. Підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті. Наслідки вчинення злочинів розуміє.

Пояснив, що він дійсно 22.03.2021 року у гуртожитку по АДРЕСА_2 з кімнати № НОМЕР_1 , двері якої були відчинені, викрав ноутбук сірого кольору та мобільний телефон, проте був помічений сусідкою, яка наздогнала його у тамбурі між третім та другим поверхом. В подальшому був затриманий студентами вказаного гуртожитку. Викрадене повернув одразу. Примирився з потерпілою та відшкодував моральну шкоду.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинені злочини у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та вирішення цивільного позову, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі винного, за вище встановлених обставин.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к), згідно якої відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, визначено поняття «сховище», як завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 11.06.2018 діагноз: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин Гостра інтоксикація, згідно довідки ГО «Твереза спільнота «Крепость», виданої 15.09.2021 року, перебуває на лікуванні в реабілітаційному центрі по теперішній час, залучається до суспільно-корисних робіт у реабілітаційному центрі, раніше не судимий, не одружений, має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, спосіб життя, позицію потерпілої щодо необхідної міри покарання (надано до суду заяву, що претензій до обвинуваченого не має та просить не позбавляти волі обвинуваченого) та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини третьої статті 186 КК України із урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України щодо призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Проте, суд вважає необхідним у відповідності до ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 22.03.2021 року по 24.03.2021 року.

Крім того, суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року на майно, вилучене 22 березня 2021 року у ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Леново» чорного кольору; мобільний телефон «Нокіа».

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: 1) щомісяця з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.03.2021 року по 24.03.2021 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року на майно, вилучене 22 березня 2021 року у ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Леново» чорного кольору та мобільний телефон «Нокіа».

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- мобільний телефон «Нокіа», із серійним номером НОМЕР_2 з сім картою із номером НОМЕР_3 ; чорний чохол із ключами, а саме; 11 ключів та 2 від домофону; мобільний телефон «Леново» чорного кольору; мобільний телефон «Нокіа»; шнурки у кількості 4 шт., вилучені 22.03.2021 року під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 та передані ОСОБА_3 на відповідальне збереження - залишити у володінні власника;

- мобільний телефон марки «РОСО ХЗ NFC» синього кольору у прозорому силіконовому чохлі серійним номером «518dcef4» та номерами ІМЕІ 1: НОМЕР_4 та 1МЕІ; НОМЕР_5 , ноутбук марки «HP Pavilion» сірого (сріблястого) кольору та зарядний пристрій до вищеописаного ноутбуку «НР Pavilion», які належать на праві власності потерпілій ОСОБА_6 та передані їй на відповідальне збереження - залишити у володінні власника;

- оптичний носій CD-R диску без серійного номеру марки «VIDEX» з написом «22.03 Музика Лобачевського, 23», CD-R 52х data/video 700 mb / 80 min, на якому містяться відеозаписи з камер відео спостереження гуртожитку №6 КНТЕУ за 22.03.2021 року за участі гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя