Провадження № 1-кп/127/1113/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021 р. за № 0001111, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 15.11.2021 року приблизно об 11 год. 50 хв., перебуваючи по вул. Шевченка в м. Вінниці, на тротуарі помітив платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_5 , яка була втрачена цього ж дня на даній вулиці її сином - ОСОБА_6 . В цей час, у ОСОБА_3 , який усвідомлював, що вказана картка та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, виник протиправний умисел, спрямований на таємне заволодіння з корисливих мотивів зазначеною платіжною банківською карткою, яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити AT «Ідея Банк» і містить інформацію, яка засвідчує (підтверджує) факти, котрі мають юридичне значення та на якій зберігаються грошові кошти. Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету подальшого зняття за допомогою даної банківської картки грошових коштів з рахунку потерпілої та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, таємно, шляхом вільного доступу, по вул. Шевченка в м. Вінниці, викрав платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_5 , яка являлася електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку номер НОМЕР_2 , відкритого на ім`я останньої, належала їй та була офіційним документом майнового характеру, що надавав право особі на одержання, зберігання та використання інформації про розрахункові кошти та інші грошові надходження на рахунок і забезпечувала доступ до банківського рахунку з метою отримання грошових коштів. Заволодівши платіжною банківською карткою № НОМЕР_1 , виданою AT «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
В подальшому, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом використання платіжної банківської карти AT «Ідея Банк» № НОМЕР_1 , виданої AT «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_5 з відкритим рахунком номер НОМЕР_2 , продовжуючи свою протиправну діяльність, після викрадення офіційного документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи таємно від оточуючих та власника банківської картки, 15.11.2021 року об 11 год. 58 хв., в магазині «МІХ-маркет», розташованому за адресою: вул. Шевченка, буд. 29 в м. Вінниці, переконавшись у тому, що розрахунок викраденою банківською карткою через термінал не потребує введення пін-коду, вирішив цим скористатися та здійснив розрахунок за обраний у магазині товар вищевказаною платіжною банківською карткою з безконтактною технологією PayPass на загальну суму 449 грн. 00 коп., чим таємно, умисно, вчинив крадіжку коштів з рахунку вказаної банківської картки. Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 449 грн. 00 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних проступків визнав та показав, що дійсно вчинив дані кримінальні проступки за вказаних в обвинувальному акті обставин. Завдану шкоду потерпілій відшкодував та просить вибачення у потерпілої. У вчиненому щиро кається, жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить суворо його не карати.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що обвинувачений вчинив кримінальні проступки за вказаних в обвинувальному акті обставин. Завдану шкоду обвинувачений відшкодував. Просить обвинуваченого суворо не карати.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілої, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінальних проступків, допитавши потерпілу, а також дослідивши докази у кримінальному провадженні, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого та потерпілої відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ними обставин кримінальних проступків, добровільності та істинності їх позицій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує положення ст. 12 Кримінального кодексу України, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться.
Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно положень ст. 75 Кримінального кодексу України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.
Під час судового провадження встановлено, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що свою вину він визнає, критично ставиться до вчиненого, у вчиненому щиро кається, жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить надати йому шанс на виправлення, завдану потерпілій шкоду відшкодував.
Зазначені обставини, на думку суду, є такими, що свідчать про усвідомлення обвинуваченим наслідків вчинених кримінальних правопорушень, щире розкаяння та дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкцій ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, та із звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Судових витрат у кримінальному провадженні немає.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст. ст. 100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточно призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у кримінальному провадженні знімки з екрана мобільного телефону ОСОБА_5 з повідомленнями банку про рух коштів на викраденій банківській картці на 2 арк., роздруківку AT «Ідея Банк» про рух коштів на викраденій банківській картці на 1 арк., DVD-диск із відеозаписами із магазину «МІХ-маркет», розташованого за адресою: вул. Шевченка, буд. 29 в м. Вінниці, та магазину «Грош-експрес 15», розташованого за адресою: вул. Лялі Ратушної, буд. 24А в м. Вінниці, від 15.11.2021 року, які, відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами від 16.11.2021 року, приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя