ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/179/20

04 червня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Костопіль обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000766 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, Рівненської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою-професійною освітою, раніше судимого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців 10 днів; 19.09.2019 року звільненого з Державної установи Миколаївська виправна колонія (№50) у зв`язку із закінченням терміну покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою-спеціальною освітою, раніше судимого вироком Сарненського районного суду Рівненської області № 571/351/19 від 26.11.2019 року за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вони за попередньою змовою групою осіб, 05.12.2019 приблизно о 19 год. 00 хв., знаходячись на території належного ОСОБА_7 господарства АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснили напад на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою заволодіння їх майном, та поєднавши свої дії з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що виразилось в пред`явленні вимоги про передачу бензопили марки «Foresta» та одночасно, діючи спільно, застосувавши до потерпілого ОСОБА_6 насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, від чого останній впав, не менше двох ударів ногами по тулубу, а ОСОБА_3 в свою чергу наніс не менше двох ударів дерев`яною битою по тулубу та ногах потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців верхньої повіки, проекції лівої лопатки, правого та лівого стегон, садна тім`яної ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосували фізичну силу щодо ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком руки в ділянку голови, від чого остання впала, а ОСОБА_3 в свою чергу наніс не менше двох ударів дерев`яною битою в ділянку спини потерпілої, після чого відкрито заволоділи належним ОСОБА_7 мобільним телефоном марки «Nokia 1280», вартістю 177 грн. з сім-картою «Київстар», вартістю 75 грн., чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на суму 252 грн.

Такі дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_4 , органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він маючи умисел на незаконне носіння, придбання, зберігання вогнепальної зброї без мети збуту, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на носіння, придбання та зберігання вогнепальної зброї, в один із днів другої декади листопада 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, незаконно придбав, отримавши від невстановленої досудовим розслідуванням особи, самозарядний пістолет виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 кал. 9 мм Р.А.К, в конструкцію якого внесено зміни, а саме видалено захисний елемент з каналу ствола та заблоковано газовідвідний отвір металевим шрифтом, та який являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, придатною до проведення пострілів. Вказаний самозарядний пістолет ОСОБА_4 фактично носив та зберігав при собі, без передбаченого законом дозволу з моменту незаконного придбання до 21 години 45 хвилин 05 грудня 2019 року, тобто до моменту його вилучення в автомобілі марки «Ford Tranzit», р.н.з. НОМЕР_2 працівниками Костопільського ВП ГУ НП в Рівненській області.

Такі дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому йому обвинувачення не визнав повністю. Показав, що між ним та потерпілим ОСОБА_6 була домовленість, що він, ОСОБА_10 , відремонтує належну ОСОБА_6 бензопилу і зможе нею користуватися. Так, 05.12.2019 року зранку він, разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 поїхали у місто Рівне, щоб відремонтувати бензопилку. Пообіді вони повернулися додому, де зустрілися з ОСОБА_6 та, він, ОСОБА_3 , повідомив, що відремонтував бензопилу, але залишить її в себе, оскільки вона йому потрібна. Після цього, поїхали до господарства ОСОБА_3 , де пообідали, і він, ОСОБА_3 пішов відпочивати у машину, де заснув. Прокинувшись він дізнався, що ОСОБА_6 забрав з машини бензопилу. Пізніше, цього ж дня, коли він і ОСОБА_4 , поверталися з магазину, зустріли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_6 , разом з ними поїхав до будинку ОСОБА_6 , щоб дати йому, ОСОБА_3 бензопилку, приїхавши, між ними виник конфлікт, пов`язаний з порушенням ОСОБА_6 домовленості, щодо користування ОСОБА_3 бензопилою, оскільки ОСОБА_6 , як вказав обвинувачений ОСОБА_3 «щось побачив вдома». Продовжуючи покази, ОСОБА_3 вказав, що під час словесного конфлікту він наніс ОСОБА_6 удар кулаком, куди здійснив удар не пам`ятає, зауважив, що він ОСОБА_6 не погрожував та битою його не бив. Повідомив суду, що ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_6 перший, в результаті якого ОСОБА_6 впав на землю. Згодом до них підійшла ОСОБА_7 , яка погрожувала викликати поліцію, і він, ОСОБА_3 , підійшов до неї, вдарив її рукою, куди не пам`ятає, і забрав у неї телефон. Пояснив, що наміру заволодіти телефоном у нього не було, він забрав його, щоб ОСОБА_7 не викликала поліцію, в подальшому планував його повернути, про що, повідомив ОСОБА_7 . Після цього з ОСОБА_4 сіли до ОСОБА_11 в автомобіль, не пам`ятає чи по дорозі зустріли ОСОБА_11 чи біля будинку та поїхали у с. Нова Любомирка, де сиділи у кафе, їдучи з кафе їх затримали працівники поліції та почали здійснювати огляд автомобіля, зауважив, що працівники поліції здійснювали огляд автомобіля самі, вони з ОСОБА_4 присутніми не були. Пізніше, йому стало відомо, що під час огляду автомобіля було вилучено телефон, биту та пістолет. Вказав, що бита його, і він того дня поклав її до ОСОБА_11 у автомобіль, телефон, який вилучили працівники поліції це телефон ОСОБА_7 . Продовжуючи зазначив, що про пістолет йому нічого не відомо, чи поклав цей пістолет у автомобіль ОСОБА_4 йому, також, не відомо.

ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у пред`явлених йому обвинуваченнях не визнав повністю. Показав, що того дня, коли відбулася подія, точної дати не пам`ятає, він, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , їздили до міста Рівного, щоб відремонтувати бензопилку, де ОСОБА_3 розповів йому про домовленість з ОСОБА_6 щодо користування пилкою. Повернувшись, вони заїхали до ОСОБА_6 та показали, що пилка відремонтована, потім поїхали до будинку ОСОБА_3 де пообідали і він, ОСОБА_4 , пішов відпочивати. Згодом, він та ОСОБА_3 помітили, що ОСОБА_6 забрав бензопилку. Пізніше, цього ж дня, він і ОСОБА_3 , зустріли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вулиці, де ОСОБА_3 попросив у ОСОБА_6 повернути бензопилу, і вони поїхали до будинку ОСОБА_6 , де останній мав дати бензопилу. Приїхавши до будинку ОСОБА_6 , вони помітили, що у будинку побиті вікна, і ОСОБА_6 почав їх з ОСОБА_3 звинувачувати у побитті вікон, почав повишати голос, між ними розпочався конфлікт, і він ОСОБА_4 , розізлився на ці звинувачення та наніс ОСОБА_6 удар правою рукою в область голови, в результаті чого останній впав. Вказав, що ОСОБА_3 , також наносив удари ОСОБА_6 , але як і куди вказати не може. Зауважив, що битою ОСОБА_3 нікого не бив. Згодом підійшла ОСОБА_7 , і почала погрожувати, що викличе поліцію, вони підійшли до неї і ОСОБА_3 наніс їй удар та забрав телефон. Потім вони поїхали. Продовжуючи, зазначив, що коли їх затримали працівники поліції і проводили огляд автомобіля, то вони присутні не були. Зауважив, що про зброю йому нічого не відомо. Вперше вказаний у справі пістолет він побачив на фото, яке йому показали працівники поліції.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що проживає на дачному АДРЕСА_4 . Повідомив, що у володінні є бензопила, яка не працювала, і він домовився з обвинуваченим ОСОБА_3 , що останній відремонтує пилку за власні кошти і вони спільно будуть, при необхідності, користуватися нею. Так, 05.12.2019 року, ОСОБА_3 взяв у нього бензопилку, щоб відвезти у ремонт, цього ж дня, ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_4 прийшли до нього, потерпілого, і показали, що бензопилка відремонтована, але забрали її, оскільки вона їм потрібна. Згодом, цього ж дня, він, ОСОБА_6 , забрав вказану бензопилу з автомобіля, де спав п`яний ОСОБА_3 . Продовжуючи, вказав, що десь біля 20 год. 00 хв., він, ОСОБА_6 ішов, разом із ОСОБА_7 з магазину, до них під`їхали на автомобілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за кермом автомобіля була ОСОБА_11 . Вийшовши з автомобіля ОСОБА_3 почав вимагати, щоб він, потерпілий, дав йому бензопилку, яку він забрав з автомобіля, оскільки вона йому ще потрібна. Після чого ОСОБА_6 сів до них у автомобіль, щоб поїхати до нього додому, та дати ОСОБА_3 у користування бензопилу, ОСОБА_7 в автомобіль не сіла. Приїхавши до будинку потерпілого, вони ОСОБА_6 та обвинувачені вийшли з автомобіля і пішли до домогосподарства ОСОБА_6 , підійшовши ближче, він, ОСОБА_6 помітив, що у нього у будинку розбиті всі вікна, розбитий лічильник, і почав звинувачувати у цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і сказав, що бензопилку не дасть. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували щодо того, що то вони побили вікна у будинку. Внаслідок чого між ним та обвинуваченими розпочався конфлікт, під час якого йому, ОСОБА_6 , погрожували, однак, хто з обвинувачених він не пам`ятає. В ході конфлікту, ОСОБА_4 наніс йому правою рукою один удар по обличчю, і він впав. ОСОБА_3 почав також, його бити ногами по тулубі, скільки було ударів не пам`ятає. Також, вказав, що ОСОБА_3 , звідки ОСОБА_6 , не бачив, дістав світлу биту, на якій було щось написано, і наніс ОСОБА_6 удари битою по ногам та тулубі. Потім, підійшла ОСОБА_7 та почала кричати, що викличе поліцію і обвинувачені пішли до неї, зі слів ОСОБА_7 , йому, ОСОБА_6 стало відомо, що її вдарили та забрали телефон, однак хто наніс удар, і хто забрав телефон він не бачив. Потім обвинувачені сіли у автомобіль, який стояв за двадцять метрів, та поїхали. Потерпілий також зазначив, що ніякої зброї ні у ОСОБА_3 , ні у ОСОБА_4 він не бачив. Повідомив, що ОСОБА_3 попросив у нього пробачення, та вказав, що ніяких претензій до обвинувачених він не має.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що проживає на дачному АДРЕСА_4 , з обвинуваченими вона знайома. Повідомила суду, що їй було відомо про домовленість ОСОБА_13 з ОСОБА_3 , щодо бензопили. 05.12.2019 року ОСОБА_3 приїхав до них, з ОСОБА_6 , додому та показав, що поремонтував бензопилу, але забрав її з собою для користування. Пізніше, того ж дня ОСОБА_6 прийшов додому та показав їй, що забрав бензопилу, і вони разом пішли до магазину, це було десь біля 19 год. 30 хв. Повертаючись з магазину зустріли обвинувачених, ОСОБА_3 попросив у ОСОБА_6 бензопилу і останній сів з ними у автомобіль, щоб поїхати і дати їм бензопилу. Вона в автомобіль не сіла, ідучи додому почула крики чоловіка, підійшовши побачила розбиті вікна у будинку та те, що обвинувачені наносять ОСОБА_6 удари, почала кричати, що викличе поліцію, тоді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підбігли до неї, і ОСОБА_4 вдарив її рукою по обличчю, а ОСОБА_3 два рази битою. Потім, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_3 забрати у неї, потерпілої, телефон, після чого ОСОБА_3 вирвав у неї з рук її телефон, сіли у автомобіль та поїхали. Вказала, що телефон у неї не вимагали, а просто забрали. Зазначила, що з обвинуваченими примирилася, претензій до них не має.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона з обвинуваченим ОСОБА_4 перебуває у дружніх відносинах, з обвинуваченим ОСОБА_3 , вона певний час перебувала у стосунках. Дати, коли відбулася подія вона не пам`ятає, зазначила, що того дня вона приїхала на автомобілі, який перебуває у неї в користуванні до ОСОБА_3 у дачний масив Кам`яногірський. Ввечері того ж дня, вона підвозила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по дорозі побачили потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_3 попросив зупинити автомобіль, зупинившись ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, і почав розмову з ОСОБА_6 , яку вона не чула, оскільки працював автомобіль і вона говорила по телефону. Після чого, вони сіли в автомобіль, і вона, відвезла їх ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до будинку ОСОБА_6 , вони вийшли з автомобіля, а вона поїхала до будинку ОСОБА_3 . Після того як вони вийшли з автомобіля у салоні нічого не було, оскільки вона, свідок вмикала світло в автомобілі, і нічого не бачила. Потім, вона приїхала і забрала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не пам`ятає чи вони до неї телефонували, чи вона сама приїхала. Після чого, вони разом поїхали до кафе у с. Нова Любомирка, повертаючись, вона на вимогу працівників поліції зупинилася, обвинувачені одразу вийшли з автомобіля. За її добровільною згодою працівники поліції провели обшук в автомобілі. Біля пасажирського сидіння, де сиділи обвинувачені працівники поліції, під сидінням вилучили биту, мобільний телефон та пістолет, вказані речі вона раніше не бачила, і як вони потрапили до автомобіля також не бачила, кому вони належать також не знає. Повідомила, що під час обшуку автомобіля обвинувачені знаходилися у іншому автомобілі. Також, показала, що сторонніх осіб, окрім неї та обвинувачених у той день в її автомобілі не було.

Дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинені відносно потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодійня чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Однак з таким обвинуваченням суд погодитися не може.

Відповідно до п. 6, 9 Постанови пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти власності № 10 від 06.11.2009 року розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187,частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило

короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

Відповідно до висновку експерта № 222 на підставі судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_6 , 1963 року народження, при судово-медичній експертизі на тілі гр-на ОСОБА_6 виявлені синці верхньої повіки лівого ока, проекції лівої лопатки, правого та лівого стегон, садно тім`яної ділянки голови, які зважаючи на їх вид (синці, садно) та морфологічні властивості (колір синців, стан поверхні садна), утворилися від щонайменше шестиразової дії тупих предметів, на протязі доби до моменту огляду. Відмічені у гр-на ОСОБА_6 ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких (а.с. 176).

Відповідно до висновку експерта №1.2-409/19 від 11.12.2019 року надана на експертизу дерев`яна біта жовтого кольору з написом ВЬІКЛЮЧАТЕЛЬ, холодною зброєю не являється (а.с.133-136).

З наведеного вбачається, що до ОСОБА_6 з боку обвинувачених не було вчинене насильство небезпечне для його життя чи здоров`я.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 187 КК України, характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілих, обвинувачених та свідка, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , нанесли ОСОБА_6 тілесні ушкодження на грунті особистого конфлікту, який виник між ними через поведінку ОСОБА_6 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме у звинуваченні їх в тому, що останні порозбивали вікна у його будинку та порушенні домоленості, яка була між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , щодо користування бензопилою марки «Foresta».

Так, в судовому засіданні з показань потерпілого ОСОБА_6 та обвинувачених, було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали на меті незаконно заволодіти належною ОСОБА_6 бензопилою марки «Foresta», а попросили її надати у користування.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинувачених свідчить про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_6 , яка виникла раптово під час словесного конфлікту у відповідь на звинувачення ОСОБА_6 , а не з метою заволодіти належною потерпілому бензопилою марки «Foresta».

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прямого умислу та корисливого мотиву здійснити напад на ОСОБА_6 з метою заволодіти його майном, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 187 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд може змінити обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи обвинуваченого за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч.2 ст. 93 КПК України).

Рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З наданих стороною обвинувачення доказів, суд не вбачає належних, допустимих, поза розумним сумнівом доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинені відносно потерпілого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадженням передбачене ч. 1 ст. 125 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к вказала, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин. Таким чином, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження. Проте у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією. Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 , яка відображена у Протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.12.2019 року, де зазначено, що йому ОСОБА_6 05.12.2019 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї дачного будинку АДРЕСА_3 спричинили тілесні ушкодження (а.с.3-4).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, поза розумний сумнів, що ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 , 05.12.2019 о 19 год. 00 хв., групою осіб, без попередньої змови між собою, знаходячись на території належного ОСОБА_7 господарства АДРЕСА_3 , в ході словесної суперечки на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, від чого останній впав та не менше двох ударів ногами по тулубу, а ОСОБА_3 в свою чергу наніс не менше двох ударів дерев`яною битою по тулубу та ногах потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців верхньої повіки, проекції лівої лопатки, правого та лівого стегон, садна тім`яної ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд не приймає до уваги покази обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо того, що ОСОБА_10 не наносив удари ОСОБА_6 дерев`яною битою.

Так, показання потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , щодо нанесення ОСОБА_3 ударів потерпілим дерев`яною битою є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки не містять суперечностей, відображені як в протоколах допиту під час досудового розслідування, так і протоколах проведення слідчих експериментів за їх участі (а.с.188-198).

Окрім того, в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 описав биту, якою йому ОСОБА_3 спричиняв тілесні ушкодження, а в подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 впізнали її в суді при огляді речових доказів.

Також, зазначена дерев`яна бита була вилучена працівниками поліції під час огляду автомобіля марки «Ford Tranzit», НОМЕР_3 , на якому були зупинені обвинувачені, що підтверджується протоколом огляду місця події від 05.12.2019 року, в ході якого оглянуто автомобіль марки «Ford Tranzit» НОМЕР_3 .

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що це його бита, і що саме він поклав її до автомобіля ОСОБА_11 .

У зв`язку з цим, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинені відносно ОСОБА_6 із ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, нанесення групою осіб, без попередньої змови між собою, умисних легких тілесних ушкоджень.

А тому, дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинені відносно потерпілого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України - тобто умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови.

До заяви ОСОБА_6 про відмову від обвинувачення та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 від 13.07.2020 року, яку суду було надано після показань ОСОБА_6 , суд ставиться критично, оскільки потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні в своїх показах підтвердив, що ОСОБА_10 наносив йому тілесні ушкодження, а заяву про відсутність претензій надану після його допиту в суді підписував перед судовим засіданням і до кінця її не зрозумів, зазначену заяву готував захисник ОСОБА_10 .

Крім того, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинені відносно ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, слід перекваліфікувати на ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Так, у разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи.

Під час грабежу, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання є власність, і, незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу здійснюється фізичний вплив на потерпілого, такий вплив є незначним. Тобто, під час грабежу потерпіла особа повністю усвідомлює, що стосовно неї вчиняються певні фізичні дії (штовхання, ривки, шарпання за одяг, удари, утримування), проте такі дії не несуть реальної загрози для її здоров`я, а зазвичай супроводжуються нетривалим фізичним болем чи фізичним дискомфортом.

Так, згідно висновку експерта № 221 на підставі судово-медичної експертизи гр-ки ОСОБА_7 , 1973 року народження, при судово-медичній експертизі 6 грудня 2019 року на тілі громадянки ОСОБА_7 будь-яких ушкоджень чи слідів їх загоєння не відмічено. Припухлість м`яких тканин лівої щоки є проявом (швидкоминучим наслідком) локального впливу тупого предмету незадовго до судово-медичного огляду, проте її (припухлість) не можна віднести до тілесних ушкоджень і кваліфікації за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не підлягає.

Згідно дослідної частини ледь-помітна припухлість м`яких тканин лівої щоки. Будь-які інші ушкодження не пред`явлені. (а.с. 175).

З наведеного вбачається, що посягання на життя і здоров`я ОСОБА_7 у діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що вони відібрали телефон у ОСОБА_7 з метою, щоб остання не зателефонувала до поліції, а не з метою заволодіти ним.

Однак, суд вважає, що обвинувачені розуміли, що вони протиправно вилучають належне ОСОБА_7 майно, а саме мобільний телефон, усвідомлювали незаконний характер своїх дій, розуміли, що не мають на майно, яке вони вилучають жодного права, вилучення телефона у ОСОБА_7 здійснювалося всупереч її волі.

Таким чином, обвинувачені незаконно вилучили у потерпілої ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон, при цьому позбавили її можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися ним.

Окрім того, належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Nokia 1280» був вилучений працівниками поліції під час огляду автомобіля марки «Ford Tranzit», НОМЕР_3 , на якому були зупинені обвинувачені.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що саме він поклав до автомобіля марки «Ford Tranzit», НОМЕР_3 , зазначений вище мобільний телефон.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , по епізоду щодо ОСОБА_7 повинні бути перекваліфіковані з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України, а саме на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, оскільки судом не встановлено достатніх та належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість правової кваліфікації дій обвинувачених за цим епізодом, яка наведена в обвинувальному акті, а саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

Показання обвинувачених ОСОБА_4 в частині того, що він не наносив ударів потерпілій ОСОБА_14 , суд оцінює критично, як спробу уникнути відповідальності, оскільки дані показання не узгоджуються з показаннями потерпілої, яка прямо зазначала, що ОСОБА_4 наніс їй удар. Показання потерпілої є стабільними та узгоджуються з матеріалами справи, зокрема з проведеним слідчим експериментом.

При цьому суд бере до уваги і той факт, що будь яких поважних причин оговорювання потерпілою обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене суд вважає встановленим, що продовжуючи свої злочинні дії 05.12.2019 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, відкрито, поєднуючи з насильством, а саме ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком руки в ділянку голови, від чого остання впала, а ОСОБА_3 в свою чергу наніс не менше двох ударів дерев`яною битою в ділянку спини потерпілої, викрали належні ОСОБА_7 мобільний телефоном марки «Nokia 1280», вартістю 177 грн. з сім-картою «Київстар», вартістю 75 грн., чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на суму 252 грн.

Відповідно до практики застосування кримінального процесуального законодавства України, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб характеризується тим, що між особами ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення. Форма змови може бути: вербальна (словесна), усна чи письмова або у формі конклюдентних дій, та для наявності співучасті значення не має. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій. Домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення кримінального правопорушення, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком вчинення кримінального правопорушення вважається початок виконання об`єктивної сторони. При цьому під час вчинення кримінального правопорушення кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

З проаналізованих доказів вбачається, що після того, як потерпіла ОСОБА_7 вигукнула, що зателефонує працівникам поліції обвинувачені одночасно підбігли до потерпілої ОСОБА_7 , завдали їй ударів ОСОБА_4 удар по обличчю рукою, ОСОБА_3 2 удари по тулубу дерев`яною битою, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_3 забрати у ОСОБА_15 телефон, після чого ОСОБА_3 вирвав телефон із рук потерпілої.

Спільні дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як до початку вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , так і спільні насильницькі дії під час заволодіння чужим майном, їх узгодженість вказують на об`єднання таких дій єдиним умислом, охоплення свідомістю обвинувачених об`єктивного сприяння один одному у вчинені грабежу, а саме викрасти телефон потерпілої.

Отже, врахувавши зазначені обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення, дії обвинувачених під час вчинення кримінального правопорушення вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_7 , а також їх поведінку після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грабежу за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, даючи юридичну оцінку діям обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в епзоді відносно ОСОБА_7 , суд кваліфікує їх за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки встановлено, що вони вчинили умисні та протиправні дії, які виразились в відкритому викраденні чужого майна (грабіж) вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Крім того, ОСОБА_4 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні було встановлено, що самозарядний пістолет виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 кал. 9 мм Р.А.К, було виявлено та вилучено працівниками поліції під час огляду належного свідку ОСОБА_11 автомобіля, в якому перебували ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 05.12.2019 року, в ході якого оглянуто автомобіль марки «Ford Tranzit» НОМЕР_3 .

Згідно висновку судової експертизи зброї за № 1.2-410/19 від 26.12.2019 року, пістолет з маркувальними позначеннями « НОМЕР_4 » є самозарядним пістолетом виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 кал. 9 мм P.A.K, в конструкцію якого внесено зміни, а саме видалено захисний елемент з каналу ствола та заблоковано газовідвідний отвір металевим шрифтом, та який являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, придатною до проведення пострілів (а.с. 141-148).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо того, що вказаний вище пістолет належить йому.

Обвинувачений ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні, також, вказали, що не знають кому належить вилучений в автомобілі ОСОБА_11 пістолет.

Свідок ОСОБА_16 не змогла пояснити суду факт наявності у її автомобілі пістолета «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 кал. 9 мм P.A.K.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні під час надання показів, вказав, що при здійсненні відносно нього кримінального правопорушення обвинуваченими, ні у ОСОБА_3 , ні у ОСОБА_4 він зброї не бачив.

Як зазначалося судом вище, відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європрейський суд з прав людин неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноваженні оцінювати наданні ним докази ( параграв 54 рішення у справі «Шабельніка проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правом, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (ст.5,8 Конвенції).

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Коробов проти України» від 27.10.2011 року- «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумні сумніви», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконлових, чітких і узгоджених між собою висновків.

На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення суду було надано лише висновок експерта № 1.2-410/19 від 26.12.2019 року та протокол огляду місця події від 05.12.2019 року, а саме автомобіля марки «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_3 . (а.с.8-11).

Однак, ні зазначений висновок експерта, ні зазначений протокол огляду місця події не містить посилань, що пістолет «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 кал. 9 мм P.A.K. належить саме ОСОБА_4 .

Таким чином, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано суду допустимих, беззастережних, належних та достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення предбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України поза розумні сумніви.

Тому, ОСОБА_4 необхідно виправдати за предявленим йому обвинуваченням за ч.1 ст.263 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що ОСОБА_4 вчинене вказане кримінальне правопорушення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - вчинення кримінального правопорушення повторно.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 - судом не встанволені.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, його особу, що раніше судимий за вчинення умисного злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і вважає за необхідне, обрати обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, із передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт, за ч. 2 ст. 186 КК України обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, а також приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 стороною обвинувачення зазначено - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Однак, жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 - судом не встанволені.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, його особу, що останній раніше до кримінальної відповідальності притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і вважає за необхідне, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, із передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт, за ч. 2 ст. 186 КК України обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, а також приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , неможливе без ізоляції від суспільства.

Також, судом було встановлено, що ОСОБА_4 зазначені вище кримінальні правопорушення вчинив протягом іспитового строку, так останній був засуджений вироком Сарненського районного суду Рівненської області № 571/351/19 від 26.11.2019 року за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ухвал Костопільського районного суду Рівненської області № 564/179/20 від 19 квітня 2021 року до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Цивільні позова відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України

На підставі викладеного та керуючись статтями 70, 71, 78, 125, 186 КК України, 349, 368, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі яких, призначити йому покарання :

- за ч.1 ст. 28 , ч. 1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт строком 200 годин;

- за ч.2 ст. 186 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_3 визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

До набрання вироком законної сили, обрати засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 червня 2021 року.

В строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_3 строк перебування під вартою, у зв`язку з даним кримінальним провадженням з 22 год. 05 хв. 5 грудня 2019 року по 15 год. 51 хв. 29 січня 2020 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі яких, призначити йому покарання :

- за ч.1 ст. 28 , ч. 1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт строком 200 годин;

- за ч.2 ст. 186 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1, 4 ст.71 КК України, приєднати частково до вказаного вироку невідбуту частину покарання ОСОБА_4 за вироком Сарненського районного суду Рівненської області № 571/351/19 від 26.11.2019 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 5 (пять) місяців.

До набрання вироком законної сили, обрати засудженому ОСОБА_4 , запобіжний захід тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 04 червня 2021 року.

В строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_4 строк перебування під вартою, у зв`язку з даним кримінальним провадженням з 22 год. 05 хв. 5 грудня 2019 року по 12 год. 02 хв. 22 грудня 2020 року.

Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України та його виправдати.

Скасувати арешт накладений ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3267/19 від 06.12.2019 року шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на мобільний телефон марки «Нокіа 1280», imel: НОМЕР_5 , а.н. НОМЕР_6 , який після огляду упаковано до спец. пакету НПУ №ЕХР 0225728, який належить ОСОБА_7 , жительці дачний масив Кам`яногірський, Костопільського району, предмет ззовні схожий на пістолет з маркувальними позначеннями «RETAY G17 CAL. 9mm P.A.K», який після огляду упаковано до спец. пакету НПУ №ЕХР 0343158, дерев`яну биту жовтого кольору з написом «ВИКЛЮЧАТЕЛЬ», яку після огляду упаковано до спец. пакету НПУ ГСУ №7233549, яка належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Рівне .

Речові докази по справі, після набрання вироку законної сили, а саме:

- мобільний телефон марки Нокіа, упакований в спецпакет НПУ № ЕХР0225616 повернути власнику ОСОБА_7 ;

- дерев`яну биту, упаковану в спецпакет екстенної служби МВС України № 3235777 знищити;

- пістолет з маркувальним позначенням «RETAY G17» серійним номером НОМЕР_1 , кал. 9 мм P.A.K., який передано на збереження до кімнати зберігання зброї та боєприпасів Костопільського ВП знищити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 1884 гривні 12 копійок.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Рiвненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1