Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/279/21
В И Р О К
Іменем України

26 квітня 2021 року м. Гребінка

26 квітня 2021 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000068 від 22.03.2021 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Київ, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, осіб на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, депутатом не являється, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-
в с т а н о в и в:
19.03.2021 року ОСОБА_5 перебуваючи у свого знайомого ОСОБА_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом обману заволоділа мобільним телефоном марки «TECNO Spark 4 lite» синього кольору, який належав потерпілій ОСОБА_4 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/3489-ТВ від 25.03.2021 року становить 1167,00 грн, чим спричинила потерпілій збитків на вказану суму, а телефоном розпорядилась на власний розсуд.
Таким чином, за вчинення умисних дій, що виразились у заволодінні чужим майно, шляхом обману ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась, фактичні обставини не оспорює та у судовому засіданні дала покази щодо обставин вчинення нею кримінального правопорушення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому обвинуваченні.
Так, остання показала, що дійсно 19.03.2021 року, вона перебуваючи в м.Гребінка, в зв`язку з тим, що був відсутній «потяг-дизель», щоб доїхати до свого місця проживання в с.Тарасівку, прийшла в гості до свого знайомого ОСОБА_6 , де вживали спиртні напої. В цій квартирі, також, перебувала потеріла ОСОБА_4 , яка спала. Коли закінчились спиртні напої, вона попросила в ОСОБА_6 телефон, який належав потерпілій, при цьому не кажучи з якою метою. Взявши телефон, вона вийшла з квартири на вулицю та продала його таксисту за 700 грн., на ці гроші вона купила спиртних напої та повернулась в квартиру до ОСОБА_6 де продовжила їх вживати. Крім того, зазначила, що в повному обсязі відшкодувала потерпілій завдані збитки, тому просила суд суворо її не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорювала встановлених в обвинувальному акті обставин, підтвердила, що понесені нею збитки обвинуваченою відшкодовано в повному обсязі, телефон повернуто.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, її винність у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні підтверджується і іншими доказами по провадженню, які усіма учасниками судового розгляду визнані та ніким не оспорюються.
Таким чином, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, що відносяться до фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового розгляду зміст цих фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Також, судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого їй обвинувачення.
Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.
Суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченої, вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченої та залучення речових доказів до матеріалів провадження, а також даних щодо процесуальних витрат.
Зважаючи на покази обвинуваченої, останні відповідають пред`явленому обвинуваченню та не оспорюються сторонами кримінального провадження.
Допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченої, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченої доведена повністю, її дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство). Внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останньої до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При визначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної і обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, санкцією ч. 1 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років. Згідно з ч.2 ст.12 КК України, вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення віднесене до кримінальних проступків.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих її відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Аналіз даних про особу обвинуваченої вказує на те, що вона в силу ст.89 КК України раніше не судима, розлучена. Офіційно не працює. На обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра та лікаря-фтизіатра не перебуває. Має місце постійного проживання, будь-яких скарг від мешканців села не надходило. Крім того, обвинувачена не досягла пенсійного віку та не є військовослужбовцем.
Також, суд враховує спосіб та мету вчиненого злочину, наслідки які виразились у заволодіння мобільним телефоном потерпілої, при цьому, розмір заподіяної шкоди обвинуваченою відшкодовано у спосіб його повернення.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.
Крім того, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - судом не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, обставин його вчинення, її відношення до скоєного, зважаючи на наявність пом`якшуючої вину обвинуваченої обставину, відомостей, що характеризують її особу, тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, позицію прокурора, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, відсутності у обвинуваченої на час ухвалення вироку постійного місця роботи та легальних джерел доходу, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
При цьому, судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_5 є працездатною особою, будь-яких відомостей про те, що вона є особою з інвалідністю першої або другої групи, або військовослужбовцем строкової служби, або вагітною, обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять, тобто відсутні перешкоди для призначення такого виду покарання визначені ч.3 ст.56 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченої більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, її особи, матеріального стану та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 під час досудового розслідування і судового провадження не обирався.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись: ст. 22, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 50, 56, 65-67, ч.1 ст.190 КК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт гр. України (ID-картка) № НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «TECNO Spark 4 lite» синього кольору, який знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області повернути потерпілій ОСОБА_4 .
Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.
Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський