УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, студента ВНЗ, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у кримінальному провадженні за №0000496 від 17.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відносно ОСОБА_4 .
Зазначене клопотання адвокат мотивує тим, що у проваджені слідчого відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0000496 від 17.07.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
18.07.2021року було повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
18.07.2021 року слідчим за погодженням із прокурором було подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 на 60 днів.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2021 р. задоволено клопотання слідчого, до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.07.2021 р, вказана ухвала Приморського Ірайонного суду м. Одеси була скасована та була постановлена нова ухвала, якою до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання та до 14.09.2021 року із визначенням застави у якості альтернативного запобіжного заходу у межах 181 600 грн.
Так, сторона захисту вважає, що підозра є очевидно необгрунтованою, а тому посилання на неї у якості підстави для обрання запобіжного заходу є прямим порушенням ч. З ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція»).
Під час первісного обрання запобіжного заходу слідчий суддя не звернув уваги на порушення права на свободу і свавільне тримання під вартою, що мало місце до того, як ОСОБА_4 доставили в суд. Повідомлення про підозру було вручено з грубим порушенням - більше ніж через 24 години фактичного затримання, що робить таке затримання свавільним, а всі дії, зі свавільно затриманою особою - незаконними.
ОСОБА_4 не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України. Так, він був на місці події, його впізнали потерпілий та свідок, але він не робив дій, за які передбачено кримінальну відповідальність.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення(ч. 2 ст. 177 КПК України).
Під час призначення ОСОБА_4 запобіжного заходу слідчий суддя невірно оцінив наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суворість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , сама по собі хоча й має значення для оцінки небезпеки її зникнення, але потребу застосувати тримання під вартою не можна оцінювати з суто абстрактної точки зору, зважаючи лише на тяжкість злочину.
ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово наголошував, що обгрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.
Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Нрокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «...органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався...Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою...»."
В п. 74 його рішення у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia, заява №7064/05 від 01.06.2006) Суд зазначає; «...Розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою. районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутпр.п обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі...».
Згідно Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних cnpaD від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження і сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування. Мій клієнт не чинив опору при затриманні, виконував усі вказівки правоохоронців, у нього не було знайдено квитків напотяг чи літак, а також він має міцні соціальні зв`язки в Одесі (він є студентом денної форми навчання у ВНЗ, має тут батьків).
Наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду нічим не доведена. ОСОБА_4 є студентом, навчається, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, не судимий. Отже не зовсім зрозуміло, саме чого слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя в своїх ухвалі ніяк не конкретизує, чого він дійшов до такого висновку.
Згідно з п. 58 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005: «... Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, ії моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».
Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка взагалі надуманий та ніяким чином не підтверджений, особливо, якщо врахувати, що ОСОБА_4 навіть поняття не має, де потерпілий та свідок мешкають, та зовсім з ними не знайомий. Судом це також ніяк не конкретизовано, та не ніяк не обгрунтовує, саме з яких підстав він дійшов до висновку, що такий ризик існує.

Крім цього, слід зазначити що в Україні діють досить ефективні методи захисту, що можуть захистити, як підозрюваного так і свідка від підозрюваного.

Одеським апеляційним судом було визначено суму застави у розмірі 181 600 грн.

При цьому, судом не наводить жодних обґрунтувань цього факту.

Вважаю це грубим порушенням прав підозрюваного. Таких доказів не було наведено і в клопотанні сторони обвинувачення.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для НШ&-

Беручи до уваги, що розмір застави є настільки значний, що його не має можливості сплатити будь-який статистичний українець, який не є чиновником, великим бізнесменом, не займається злочинною діяльністю, він є непомірним для мого підзахисного, а значить прирікає його на позбавлення волі на час досудового слідства.

У рішенні ЄСПЛ «Гафа проти Мальти» було вказано: «Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого»

На переконання сторони захисту, помірний розмір застави для рожини ОСОБА_7 у межах 30 тисяч гривень). Цей розмір був би більш співмірним та пропорційним, що відповідало б стандартам ЄСПЛ. Саме на це вказує ЄСПЛ у низькі своїх рішень.

Під час призначення ОСОБА_4 тривало досудове розслідування. Проте наразі слідчий звернувся до сторони захисту із повідомленням про завершенням досудового розслідування, що свідчить про те, що увесь необхідний обсяг слідчих дій зроблений, а сторона обвинувачення зібрала усі необхідні докази.

З огляду на це, постає питання про доцільність подальшого перебування ОСОБА_4 під вартою, оскільки він очевидно не зможе перешкоджати кримінальному провадженню, яке вже завершено.

Окремо звертаю увагу на стан здоров`я ОСОБА_4 . Він є хворим щодо печінки, гіпертонії, панкреатиту, діабету, неврологічних розладів, тахікардії, нещодавно переніс КОВІД, що підтверджується документами.

З такими хворобами він не може знаходитись у місцях позбавлення волі в діючих умовах Одеського СІЗО. Такому хворому потрібна постійна медична допомога та нагляд.

Прийом ликів, регулярні медичні процедури. Це все неможливо в умовах слідчого ізолятору. Сторона захисту зверталась із адвокатським запитом щодо можливості лікування наявних у ОСОБА_4 хвороб в умовах СІЗО, проте отримала формальну «відписку», з якої цілком очевидним стало те, що кваліфіковану медичну допомогу в СІЗО ОСОБА_4 отримати не зможе.

Більш того, під час перебування в Одеському СІЗО ОСОБА_4 погано себе відчував та декілька разів звертався за медичною допомогою, проте не отримав її (відомості про це є у відповіді від медичної частини СІЗО).

Крім цього, умови в Одеському СИЗО просто жахливі та ніяк не можуть бути відповідними такому хворому, яким є мій підзахисний. Утримання хворого в таких умовах є прямим порушенням ст. З Конвенції.

Як вказано в рішенні ЄСПЛ по справі «Муізель проти Франції» умовно-дострокове звільнення позивача з його подальшим проживанням у близьких було мотивовано необхідністю отримання ним медичних послуг в рамках регулярної госпіталізації. Дана справа ставить, таким чином, питання про сумісність вельми тривожного стану здоров`я позивача з продовженням його перебування у в`язниці в такому стані.Худ, таким чином, констатує, що відтепер здоров`я людини, позбавленої волі, стає тим фактором, який слід брати до уваги при визначенні умов виконання покарань, пов`язаних з позбавленням волі, зокрема, в тому, що стосується тривалості утримання в ув`язненні.

Такш.чином, є реальна загроза здоров`ю ОСОБА_4 в разі його перебування в СІЗО.

Перебування ОСОБА_4 у СІЗО на протязі 60 днів позбавить його можливості продовжити своє навчання у ВУЗІ. На даний час він є студентом ОМІ МГУ та навчається на 3 курсі спеціальності «Стоматологія» на денній формі.

Перебуваючи в СІЗО, він не зможе ніяким чином навчатися, більш того, це з великою ймовірністю призведе до його відчислення з медичного університету, оскільки він не зможе підготуватися та здати іспити, знаходячись у СІЗО.

Навчання і освіта передбачають доступ до закладів шкільної освіти, які існують у даний час (Affaire linguistique belge, § 4, стор. 31), передання знань і інтелектуального розвитку (Campbell і Cosans проти Сполученого Королівства, § 33), як і можливість, завдяки офіційному визнанню завершеного навчання, отримати переваги від отриманої освіти, відповідно до чинної у кожній державі нормативно-правової бази (Affaire linguistique belge, §§ 3-5, стор. 30-32), наприклад, шляхом отримання диплому.

Таким чином, молода особа, вина якої іде не доведена, фактично буде залишена без можливості закінчити своє навчання, на яке витрачено вже багато ресурсів, що є порушенням ст. 2 Протоколу №1 до Конвенції.

Також, знаходячись у СІЗО, ОСОБА_4 фактично не зможе себе повноцінно захищати, оскільки в умовах СІЗО не зможе підготуватись, проаналізувати інформацію, що пов`язана з його справою, оскільки не бути мати доступ ні до планшету, ноутбуку, ні до мережі Інтернет. Між тим, незважаючи на наявність адвоката, він хоче самим активним чином брати участь у своєму захисті.

Вважаю, що така ситуація, коли особа, вина якої не доведена, фактично позбавлена можливості активно та повноцінно брати участь в своєму захисту, є порушенням ст. 6 Конвенції.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 , його захисник, клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор та слідчий просили відмовити в задоволенні клопотання в зв`язку з його необґрунтованістю, та вказали те, що ризики які існували при обрані міри запобіжного заходу не відпали.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України». Відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права. Що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» ( 974_433) ( Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п.50, від 06 листопада 2008 року).

Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі « Єчус проти Литви»).

У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції).

На цей час не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на життя та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При зміні міри запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні йому міри запобіжного заходу, на теперішній час зменшилися.

Вирішуючи питання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу суд також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим; вік та стан його здоров`я ; міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію; майновий стан; наявність судимостей .

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, студент ВНЗ та потребує належного медичного лікування.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, є запобігання спробам переховуватися від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважаю, що захисником, під час розгляду клопотання, надано достатньо доказів, для зміни підозрюваному ОСОБА_4 міри запобіжного заходу з покладенням на нього процесуальних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи особу підозрюваного, приходжу до висновку, що до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 331, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Змінити ОСОБА_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
-не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв.

- не відлучатися з м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватись від спілкування з підозрюваним, потерпілим та іншими свідками визначеними слідчим в зазначеному кримінальному провадженні;
- носити засіб електронного контролю;

- перед виїздом з однієї області України до іншої повідомляти особисто або через захисника слідчого або прокурора, про мету та тривалість подорожі і в разі отримання заборони - відмовитися від такої подорожі.

ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду.
Строк дії ухвали обчислюється з моменту її оголошення, тобто з 18.08.2021 року та припиняє свою дію 16.10.2021 року
Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місць ув`язнення.

Суддя: