Провадження №11-сс/824/2031/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє в інтересах
підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001113 від 03.12.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.1 ст.263, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

07 грудня 2020 року старший слідчий в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001113 від 03.12.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.1 ст.263, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України, а саме: на майнові права на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «GOLF» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належні підозрюваному ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року клопотання про арешт майна задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування правового обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, та прийшов до висновку що арешт майна необхідний з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, оскільки під час ухвалення рішення судом не взято до уваги факт належності транспортного засобу також і дружині підозрюваного ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, так як автомобіль набуто за час перебування у шлюбі. На думку апелянта, недотримання принципів презумпції невинуватості та всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи є безумовним порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та звертає увагу, що судом не досліджено в повному обсязі наявні матеріали справи щодо походження та користування транспортним засобом підозрюваним ОСОБА_7 . При цьому такий транспортний засіб не був знаряддям або засобом вчинення кримінального правопорушення, не був здобутий кримінально протиправним шляхом, а тому він не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаним з його незаконним обігом. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10 грудня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Одночасно апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи клопотанням тим, що ухвалу постановлено без повідомлення та участі підозрюваного і його захисника, належним чином завірену копію вказаного судового рішення захисником отримано 22.02.2021 року на його письмову вимогу.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
адвоката ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що підозрюваний та його захисник про дату, час і місце розгляду клопотання не повідомлялися, копію оскарженої ухвали заявникам не надіслано, а з її змістом адвокат ОСОБА_8 ознайомився 22.02.2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що адвокатом, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001113 від 03.12.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.1 ст.263, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України.

26 серпня 2020 року в даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України.

10 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на майнові права на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «GOLF» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належні підозрюваному ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна в повній мірі дотримався вимог закону.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Дійсно, за правилами Сімейного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, як вбачається з інформаційної довідки, що міститься в матеріалах клопотання, вказаний транспортний засіб зареєстрований на праві власності за підозрюваним ОСОБА_7 . При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на ті обставини, що судом рішення про поділ спільного майна подружжя не приймалося.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Також не є слушними доводи апелянта щодо розгляду клопотання слідчим суддею без врахування позиції сторони захисту.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення можливої конфіскації майна у майбутньому у випадку призначення такого виду покарання, з метою недопущення його відчуження, слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про розгляд клопотання про арешт майна без повідомлення власників майна, що узгоджується з положеннями ст.172 КПК України.

При цьому право сторони захисту викласти слідчому судді свою позицію щодо розгляду клопотання про арешт майна без їх участі закріплене в ч.1 ст. 174 КПК України, відповідно до якої підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майнові права на транспортний засіб, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Суд вважає, що арештом майна на підозрюваного ОСОБА_7 не буде покладено надмірний тягар, адже обмеження права користування та розпорядження цим майном не призведе до перешкод в реалізації інших прав, гарантованих чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року, постановлену в рамках кримінального провадження №0001113, залишити без змін, як законну та мотивовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001113 від 03.12.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.1 ст.263, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України, а саме: на майнові права на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «GOLF» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належні підозрюваному ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4