Справа № 333/542/19
Провадження №1-кп/333/194/21
ВИРОК

Іменем України
02 березня 2021 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0000147 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, українця, освіта загальна середня, працюючого на посаді сторожа в ТОВ «Лакомка 2010» і на посаді охоронника в ТОВ «Скорпіон-2012», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах.
13 січня 2019 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи із корисливих мотивів, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння чужим майном, наніс один удар в обличчя потерпілій ОСОБА_8 , та шляхом ривку, відкрито викрав майно потерпілої, загальною вартістю 600 грн. 00 коп., а саме: рюкзак, чорного кольору, з металевими кнопками, вартістю 200 грн. 00 коп., в якому знаходився мобільний телефон «LG A-170», в корпусі чорно-білого кольору, вартістю 400 грн. 00 коп., та набір з косметичних засобів, який для потерпілої майнової шкоди не представляє, після чого зник з місця скоєння злочину з викраденим майном, отримавши можливість ним розпорядитися, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 600 грн. 00 коп.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Крім того, 13 січня 2019 року, приблизно о 21 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 120 по вул. Космічній у м. Запоріжжі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно почав виражатись нецензурною лайкою на адресу військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який під час несення служби пішим патрулем по охороні громадського порядку Комунарського району м.Запоріжжя запідозрив його у вчиненні кримінального правопорушення. Після чого, маючи умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, при цьому, не реагуючи на законні вимоги останнього з приводу припинення протиправних дій, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу, з метою реалізації свого злочинного умислу, наніс останньому два удари кулаком правої руки, а саме: перший удар в область лівого ока, другий в область тулуба з правої сторони, внаслідок чого завдав потерпілому ОСОБА_9 побої, а також пошкодив останньому формений одяг.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
2. Позиція обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України, визнав повністю і суду пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, і визнання ним вини не є результатом якихось погроз або обіцянок. Також пояснив, що дійсно 13 січня 2019 року, приблизно о 21-00 годині, він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, вживав горілку. Коли він виходив з приміщення кафе, розташованого на АДРЕСА_3 , то потерпіла ОСОБА_8 , з якою він познайомився, стояла на вході. Раніше він її не знав. Він наніс потерпілій один удар в обличчя, а після того як вона впала забрав її сумку, в якій знаходилися косметичка і мобільний телефон «LG». Далі він виражався нецензурною лайкою на адресу військовослужбовця, який намагався його затримати, вдарив потерпілого ОСОБА_9 в область обличчя і тулуба, пошкодив бушлат. Протиправні діяння, які ставляться йому в провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється, зробив для себе висновок щодо своєї протиправної поведінки, просив вибачення у потерпілих.
3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що взимку 2019 року, точної дати не пам`ятає, вона відпочивала в кафе у Комунарському районі м.Запоріжжя, випивала. Там вона познайомилася з обвинуваченим. Приблизно о 21-00 годині, коли вона вийшла з кафе і хотіла йти додому, обвинувачений вдарив її в обличчя і забрав рюкзак, в якому знаходилися косметичка і телефон «LG», чорно-білого кольору. Військовий їй повернув викрадене майно. Обвинувачений просив у неї вибачення, відшкодував моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Вона його вибачила, претензій морального і матеріального характеру до обвинуваченого не має. Обвинуваченого просить покарати не суворо.
Потерпілий ОСОБА_9 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у зв`язку з виконанням службових обов`язків в зоні ООС, винести рішення на розсуд суду.
У судовому засіданні також оголошені документи, що характеризують особу ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що обвинувачений і інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_8 і дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.
Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.
Під час допиту обвинувачений не заперечував, що саме він вчинив грабіж відносно потерпілої ОСОБА_8 із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, і відкрито заволодів її майном, а також наніс побої працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, і пошкодив формений одяг, тобто фактично визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України.
Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, показам допитаної потерпілої, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за ч.2 ст.345 КК України, умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
5. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні та в суді, повне відшкодування завданої моральної і матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , повне відшкодування матеріальної шкоди і часткове відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 .

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
6. Мотиви суду при призначенні покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст.65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, наявність обтяжуючих і пом`якшуючих покарання обставин.

Суд враховує, що вчиненні ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України нетяжким злочином.
ОСОБА_7 раніше не судимий, не знаходиться на обліку у лікарів нарколога, психіатра, офіційно працює, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина, за місцем проживання характеризується позитивно, має хронічні захворювання: гепатит С, панкреатит.
У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Санкціями ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України передбачено кілька видів альтернативних покарань. Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого і відповідно до їхніх заяв будь-яких претензій до останнього не мають, дані про його особу, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_7 і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім призначити останньому за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України, покарання,пов`язане з ізоляцією від суспільства, що у відповідності зі ст.65 КК України є підставою для призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, судам слід врахувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності тощо.

Суд, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст.75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, зокрема, дані про особу обвинуваченого, його щире каяття, яке проявилося в його психічному ставленні до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, та висловленому в судовому засіданні жалю з приводу того, що вчинив, усвідомлення ним скоєного і готовність понести покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої потерпілим шкоди, які суд розцінює в своїй сукупності як обставини, які істотно знижують тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, суд з урахуванням вимог ст.75 КК України доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому, а також для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд, враховує наступне. 15.01.2019 року відносно ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням суми застави. 18.01.2019 року заставодавцем ОСОБА_10 на підставі вищевказаної ухвали суду було внесено в якості застави 57630 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому залишити заставу.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.186, ч.2 ст.345 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;

за ч.2 ст.345 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 остаточне покарання згідно із ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю вищевказаних кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань у виді п`яти років позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 14.01.2019 року по 21.01.2019 року включно.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.
Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити заставу.
Після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений ним розмір застави в сумі 57630 (п`ятдесят сім тисяч шістсот тридцять) гривень 00 копійок, який згідно з ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2019 року був зарахований на депозитний рахунок: рахунок отримувача № 1205, отримувач коштів ТУ ДСА України в Запорізькій області, , банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, код банку отримувача МФО 820172, призначення платежу: застава по справі № 333/236/19 (провадження № 1-кс/333/123/19), на підставі квитанції №0.0..1 від 18.01.2019 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Речові докази:
шкіряний рюкзак чорного кольору, мобільний телефон «LG A-170», в корпусі чорно-білого кольору, імей НОМЕР_3 , без сім-картки, набір невидимок для волосся, гребінець, ручку золотистого кольору, яка обмотана резинкою для волосся чорного кольору, дезодорант «Фа», використаний, туш для вій у кількості 2-х штук, тіні для повік у кількості 2-х штук, помаду та блиск для губ, дві резинки для волосся, крем для рук, обмотаний резинкою для волосся, кісточку для тіней, пінцет, тональний крем, рум`яна, дзеркальце, запальничку, пудру пошкоджену з відсутнім вмістом, одноразовий станок для гоління, батончик «Веселий гулівер», що належать потерпілій ОСОБА_8 і знаходяться на відповідальному зберіганні у останньої, залишити ОСОБА_8 за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1