КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/773/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001284за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року щодо обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, громадянина України, освіта неповна середня, студент 2 курсу ДПТНЗ «Київського вищого професійного училища машинобудування та комп?ютерно-інтегрованих технологій», не одруженого, не працюючого, РНОКПП фізичної особи не відомий, зареєстрованого в м. Стаханов Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, освіта неповна середня, не заміжньої, працюючої консультантом в інтернет магазині, РНОКПП не відомий, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта неповна середня, студента МВПУ АТ БМ № 3, не одруженого, не працюючого, РНОКПП фізичної особи НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів захисників обвинувачених законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
В с т а н о в и л а :

ВирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року:
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_10 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України обвинувачену ОСОБА_10 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_11 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути солідарно із законних представників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вартість проведення дактилоскопічної експертизи, що становить 1 573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) гривні 00 (нуль) копійок.
Вироком також вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 15.02.2018 приблизно о 00 годині 00 хвилин, неповнолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час проведення дозвілля на території школи АДРЕСА_4 , вирішили пройти до приміщення школи.
Зайшовши в приміщенні вказаної школи, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 звернули увагу на кондитерські вироби, які на той час знаходились на першому поверсі у приміщенні їдальні, які і вирішили таємно викрасти, чим вступили між собою у попередню злочину змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переконавшись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає з приміщення їдальні викрали кондитерські вироби, а саме:
-цукерки «Ярина», в кількості 12 шт., вартістю 12 гривень 00 копійок;
-печиво «Клоун», в кількості 41 шт., вартістю 102 гривні 50 копійок;
-печиво «Лора», в кількості 16 шт., вартістю 56 гривень 00 копійок;
-міні рулет, в кількості 12 шт., вартістю 72 гривні 00 копійок;
-батон «Хрустящий», в кількості 13 шт., вартістю 45 гривень 50 копійок;
-печиво «Веселі овечки», в кількості 27 шт., вартістю 59 гривень 40 копійок;
-печиво «Каприз ванільний», в кількості 29 шт., вартістю 130 гривень 50 копійок;
-печиво «Каприз фруктовий», в кількості 22 шт., вартістю 99 гривень 00 копійок;
-печиво «Симпатяжки», в кількості 20 шт., вартістю 90 гривень 00 копійок;
-печиво «Симпатяжки ванільний», в кількості 30 шт., вартістю 135 гривень 00 копійок;
-печиво «Хохотун шоколадне», в кількості 5 шт., вартістю 49 гривень 00 копійок;
-печиво « Хохотун», в кількості 17 шт., вартістю 166 гривень 60 копійок;
-печиво «Бісквіт», в кількості 36 шт., вартістю 252 гривень 00 копійок;
-сік «Ранок», в кількості 27 шт., вартістю 162 гривні 00 копійок;
-цукерки «Тузік», в кількості 15 шт., вартістю 19 гривень 50 копійок;
-печиво «Забодайка», в кількості 30 шт., вартістю 45 гривень 00 копійок, а всього майна на загальну суму 1496 гривень та вийшли з приміщення разом з викраденим майном.
Однак, в той час коли ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , виходили з приміщення вказаної школи з викраденим майном їх дії були викриті працівниками правоохоронних органів, які і затримали їх, разом з викраденим майном, а тому довести свої дії до кінця та розпорядитися викраденим майном вони не змогли з причин, що не залежали від їх волі.

На даний вирок суду прокурором подана апеляційна скарга, в якій прокурор просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за яким призначити: ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, визначені п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК України; ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, визначені п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК України; ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, визначені п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК України.
За доводами апелянта, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що вони 15.02.2018 приблизно о 00 годині 20 хвилин, з метою вчинення крадіжки чужого майна вступили між собою в попередній зговір після чого, знаходячись по АДРЕСА_5 , шляхом пошкодження дверного замка, незаконно проникли до приміщення їдальні школи №235, звідки таємно викрали чуже майно, яке належить КП «Промінь», на загальну суму 1496 гривень, однак не довели свої дії до кінця з причин, що не залежали від їх волі, тобто у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до іншого приміщення, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, однак суд першої інстанції знайшов підстави для зміни кримінально-правової кваліфікації дій обвинувачених з ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України, оскільки на його думку будь-яких доказів про те, що обвинувачені вчинили крадіжку з проникненням у приміщення чи сховище, не здобуто. Проте, на переконання апелянта, такі висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам, та повністю спростовуються доказами, які досліджувались під час судового розгляду.
Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №569/1111/16-к, показання свідка ОСОБА_20 та пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , прокурора вважає, що беручи до уваги режим роботи навчального закладу, відсутність вільного доступу до нього в нічний період доби, незаконність потрапляння туди обвинувачених, які усвідомлювали це, кваліфікація дій ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України є правильною та повністю підтвердилась під час судового розгляду.
Прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, хоча і дослідив докази щодо режиму обмеженого доступу до приміщення школи в нічний час та встановив факт протиправного потрапляння туди обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , проте, не надав їм належної оцінки та всупереч встановленим фактичним обставинам зробив висновок про відсутність кваліфікуючої ознаки «проникнення».
Апелянт вказує на те, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України судом першої інстанції не вказано мотиви неврахування окремих доказів, які свідчать про проникнення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до приміщення їдальні шляхом пошкодження дверного замка, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 15.02.2018, який долучено у судовому засіданні в якості доказу та досліджено судом, встановлено, що вхід до приміщення їдальні здійснюється зліва від центрального приміщення школи через пластикові двері, при огляді яких виявлено пошкодження замка. Також досліджено додаток до протоколу - фототаблицю, на якій відображено ушкодження замка, виявлені під час огляду місця події
Прокурор зазначає, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 (завідуюча виробничої секції їдальні школи №235) показала, що в приміщенні їдальні є двері запасного виходу, які весь час зачиненні і відчиняються лише двічі на рік. Останній раз вказані двері відчинялись у вересні у зв`язку із навчанням дітей евакуації. Напередодні вчинення крадіжки вона в обов`язковому порядку перевіряла двері запасного виходу з їдальні та впевнена, що вони були зачинені та неушкоджені. Вхід до харчоблоку, де зберігалось майно, яке було викрадене ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , взагалі забороняється стороннім особам. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 (охоронець в школі №235) показав, що в ніч з 14.02.2018 на 15.02.2018 перебував на чергуванні в школі. Приблизно після 21 години 14.02.2018 здійснював обхід території школи №235, перевіряючи всі двері на їх закриття, в тому числі двері запасного виходу з їдальні, які на момент перевірки були зачинені та неушкоджені. Приблизно опівночі почув гучний шум, схожий на побиття скла у зв`язку з чим, викликав поліцію та піднявся на другий поверх школи, де з вікна побачив, як три невідомі особи виносили коробки. в цей момент прибули працівники поліції, які затримали ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом з викраденим майном. Зазначив, що інших осіб він не бачив, події відбувались дуже швидко, поліцейські приїхали приблизно через 8 хвилин після виклику.
Крім цього, апелянт зазначає, що батьки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 після зазначених подій розпискою від 19.02.2019 зобов`язались відновити дверну раму в школі.
Відтак, на переконання прокурора, зазначені докази узгоджуються між собою та в сукупності доводять факт проникнення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до приміщення їдальні шляхом пошкодження дверного замка.
Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, хоча й посилається у вироку на протокол огляду місця події, показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , проте в частині, що стосуються ушкодження дверей, оцінку вказаним доказам не надає та не наводить мотивів їх неврахування. Оскільки обвинувачення щодо пошкодження дверного замка ґрунтувалось саме на цих доказах, то не зазначення даних обставин є суттєвим порушенням норм КПК України.
Також прокурор вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, на переконання публічного обвинувача час, місце та спосіб вчинення злочину фактично свідчать про виникнення у ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 умислу на вчинення крадіжки чужого майна до проникнення в приміщення їдальні школи, про що свідчить та обставина, що проникнення мало місце в безпосередній близькості від місця зберігання матеріальних цінностей.
Апелянт зазначає, що у своїх показаннях свідок ОСОБА_22 заявив, що з моменту проникнення (коли він почув шум) до моменту затримання обвинувачених пройшло дуже короткий час - не більше 10 хвилин. Той факт, що обвинувачених затримали вже після того як вони вийшли з приміщення школи, на думку прокурора, ще раз свідчить про те, що у приміщенні школи обвинувачені знаходились стислий проміжок часу. Приміщення всередині на той час не мало освітлення, а відповідно - мета їх проникнення була саме спрямована на викрадення чужого майна, так як з моменту проникнення до моменту затримання вони лише реалізовували саме цю мету, виконуючи об`єктивну сторону складу інкримінованого їм злочину.
Також, прокурор вказує на те, що ті докази, які досліджувалися в судовому засіданні, а саме слідчі експерименти за участю обвинувачених, різняться з тими показаннями, які надавалися обвинуваченими в судовому засіданні. Зокрема, під час слідчого експерименту ОСОБА_11 чітко і ясно зазначив та продемонстрував, що після входу до приміщення їдальні їхні дії були спрямовані на відшукання майна, а саме продуктів харчування. Вони відразу пішли до харчоблоку, що вказує на те, що вже проникли з наміром викрадення, а не здійснювання будь-яких інших дій. Крім цього обвинуваченими обрано нічний час для проникнення, тобто після 00 годин саме такий, який дає можливість таємно і безперешкодно потрапити до приміщення їдальні через вірогідну відсутність будь-кого в школі окрім охоронця, який знаходився на значній відстані від приміщення їдальні. Крім того, саме нічний час за умови таємного проникнення в приміщення школи враховано обвинуваченими, як такий, що дає їм об`єктивну можливість таємного проникнення, яке залишиться непоміченим.
Про наявність умислу на вчинення крадіжки до моменту проникнення в приміщення школи, на думку апелянта, свідчить місце проникнення. Обвинувачені свідомо проникли саме в приміщення їдальні через двері запасного виходу, робили це свідомо, так як добре знали внутрішні розташування приміщень-школи. Показання обвинувачених стосовно їх наміру проникнути в приміщення школи з метою побігати також спростовуються іншими обставинами справи.
Прокурор вказує на те, що згідно показів працівників патрульної поліції, після отримання виклику вони прибули на місце злочину та затримали обвинувачених через п`ять хвилин. Враховуючи час проникнення обвинувачених до приміщення їдальні та час їх затримання поліцейськими, на переконання апелянта, можна зробити висновок, що обвинувачені знаходились в приміщенні школи нетривалий час та по приміщенню школи не бігали, в іншому випадку шум від їхнього бігання почув би охоронець школи. Проникнення в приміщення їдальні було вчинене таємно, що свідчить про наявність умислу саме на таємне проникнення, яке логічно пов`язане з таємним викраденням чужого майна.
За таких обставин апелянт вважаю, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням в приміщення, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. Дана кваліфікація доводиться сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, проте суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які мають істотне значення для справи, не надав оцінки всім доказам за даним фактом в їх сукупності, що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_14 просить апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25.10.2019 без змін.
В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_14 зазначає, що твердження прокурора про те, що пошкодження вхідних дверей до їдальні підтверджується додатком до протоколу огляду місця події, а саме: фототаблицею протоколу огляду місця події не відповідає дійсності, а навпаки, на ній фото дверей без жодних пошкоджень. На фото ціла як серцевина замка, так і його планка.
Крім цього, адвокат ОСОБА_14 зазначає, що допитаний в якості свідка директор школи ОСОБА_20 на його питання, чи могли бути зачинені вхідні двері в подальшому після їх пошкодження (виламаної металевої планки), зазначив, що ні, не могли. В той же час, на фототаблиці зображено зачинені вхідні двері. Тобто, на думку захисника, існує протиріччя між, поясненнями зазначеного свідка та фото таблицею протоколу огляду місця події.
Також сторона захисту звертає увагу суду на той факт, що експертом виявлені відбитки пальців, які не належать жодному із обвинувачених. Тобто двері могли бути відчинені іншою, невстановленою слідством особою, перед тим, як до їдальні зайшли обвинувачені. Очевидці того, як обвинувачені зайшли в приміщення столової відсутні.
Посилаючись на правову позицію Касаційного кримінального суду, викладену в постанові від 4 липня 2018 року, справа № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, на думку сторони захисту, згідно ч. 2 ст. 17 КПК України, існує розумний сумнів у версії обвинувачення про проникнення обвинувачених до приміщення столової шляхом пошкодження замка вхідних дверей столової, так як існує інше розумне пояснення як обвинувачені зайшли в столову (двері не були зачинені). Пояснення чому обвинувачені перебували на території шкільного стадіону також зрозуміла безсторонній людині, а саме: обвинувачені, як багато інших їх однолітків, мають фактично єдине вільне місце для

спілкування в умовах великого мегаполісу, забудованого, як мурашник, багатоповерхівками. Проведення дозвілля в кінотеатрах та клубах вимагають витрачання значних грошових коштів.
На думку адвоката ОСОБА_14 , відсутня необхідність брати до уваги посилання прокурора на пункти 28 та 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018, так як в першому випадку умисел на заволодіння майном виник у обвинувачених вже після потрапляння в приміщення столової, а в другому випадку, спосіб проникнення, на думку обвинувачення, та потрапляння, на думку захисту, має значення, так як в обвинувальному акті в цій частині зазначено про пошкодження дверного замка.
Захисник зазначає, що на стадії досудового розслідування та судового розгляду підозрювані та обвинувачені послідовно займали позицію про те, що умисел на заволодіння продуктами харчування виник лише після того, як вони зайшли в середину приміщення і побачили продукти харчування. Відповідно твердження прокурора про доведеність виникнення такого умислу до моменту заходу в столову не підтверджене жодним доказом.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_15 також просить апеляційну скарги прокурора на вирок Святошинського районного суду міста Києва залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25.10.2019 р. у кримінальному провадженні №0001284 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Адвокат ОСОБА_15 вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Сторона захисту стверджує, що в судовому засіданні будь-яких доказів, що обвинувачені вчинили крадіжку з проникненням в приміщення чи сховище, не здобуто. Не підтвердили зазначене як самі обвинувачені, які пояснили , що двері в школу були відкриті, так і інші допитані під час розгляду кримінального провадження по суті. Не встановлено це і протоколами слідчих експериментів за участю обвинувачених. Будь-яких інших доказів, щоб спростовували б пояснення обвинувачених про не проникнення в школу, прокурором не було надано під час розгляду кримінального провадження по суті.
Адвокат ОСОБА_15 зазначає, що на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачені підтверджували те, що умисел на заволодіння продуктами харчування виник вже в самому приміщенні їдальні школи. Про те, що відчинені двері вели до приміщення їдальні, ОСОБА_10 не знала і не могла знати оскільки не навчалася в даній школі і ніколи в ній не була. Не знала вона і про те, що в їдальні можуть зберігатися кондитерські вироби а саме печиво та цукерки. Про продукти не знали ні ОСОБА_23 , ні ОСОБА_24 . Тобто, заходячи в приміщення школи у обвинувачених не було умислу на заволодіння чужим майном.
Захисник зазначає, що ОСОБА_10 визнала свою вину частково, так, дійсно хотіла винести якість коробки (що в них навіть не знала), але саме проникнення і пошкодження дверного замку нею та іншими обвинуваченими не вчинялося.
Також адвокат ОСОБА_15 вказує на те, що відповідно до висновків судової експертизи, відбитків пальців ОСОБА_25 немає на відібраних працівниками поліції зразках. І це підтверджує пояснення ОСОБА_26 про те, що зайшовши у відкриті двері приміщення їдальні вона не шукала будь-яке майно для крадіжки, не відкривала ніякі шафи і шухляди. ОСОБА_10 вказала і під час слідчого експерименту і на допиті у судовому засіданні, що двері, коли вони підійшли до них в момент події були вже відчинені, інші обивинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_11 також вказали, що входили вже у відчинені двері.
Захисник стверджує, що під час судового розгляду не було знайдено підтвердження доводам сторони обвинувачення про те, що замок було пошкоджено кимось із обвинувачених. Очевидців події не було. Самі ж обвинувачені наполягають на тому, що двері були вже відчиненими, коли вони до них зайшли.
На переконання адвоката ОСОБА_15 , те, що обвинувачені вступили в зговір з метою викрадення чужого майна з цією метою пошкодили дверний замок є не більш як припущенням сторони обвинувачення, яке не обґрунтовується ніякими доказами ні показами свідків. Стороною обвинувачення не доведено елемент суб`єктивної сторони злочину - умислу саме перед тим як обвинувачені зайшли до приміщення. Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не надав оцінку доказам в частині, що стосується пошкодження дверного замка, не відповідають дійсності, що підтверджується текстом вироку.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака «проникнення» і суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зміну правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, а саме перекваліфікації дій обвинувачених на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Представник потерпілого КП "Промінь в Святошинському районі м. Києва" та представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА в м. Києві, будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, при цьому представник КП надіслав на адресу суду апеляційної інстанції листа, в якому просив проводити апеляційний розгляд без представника комунального підприємства, та вказав, що претензій до обвинувачених не мається. З врахуванням даної заяви, та вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність представника потерпілого та Служби у справах дітей та сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково та просила вирок суду скасувати через недотримання судом вимог ст. 374 КПК України та допущені у вироку суперечливі висновки, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; думки обвинувачених, їх захисників та законних представників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимоги до змісту вироку визначені у ст. 374 КПК України, відповідно до якої у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою належить наводити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та ін.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, вказаних вимог закону суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не дотримався.
Так, викладаючи формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, суд першої інстанції виклав обставини вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб (без кваліфікуючої обставини проникнення у приміщення) та після цього вказав, що обвинувачені вину у висунутому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України визнали частково та пояснили, що умислу на проникнення до школи не мали, зайшли через привідкриті двері, і лише в приміщенні школи, побачивши печиво та цукерки виник умисел на їх викрадення (а.п. 62-63).
Разом з тим, відразу ж після наведених показань обвинувачених суд вказав, що не дивлячись на часткове визнання обвинуваченими вини у скоєному, їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України доведена повністю ( Т. 2 а.п. 63 абзац 4), зокрема, показаннями представника потерпілого та свідків, а також зібраними в ході досудового розслідування та ретельно перевіреними і дослідженими в ході судового розгляду доказами .
Після цього, декількома аркушами дальше (т.2 а.с. 66, абз. 6), суд першої інстанції зазначає, що аналізуючи зібрані матеріали в їх сукупності, суд вважає, що, вина обвинувачених повністю доведена. В той же час, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки, на переконання суду першої інстанції, будь-яких доказів, що обвинувачені вчинили крадіжку з проникненням в приміщення чи сховище, під час судового розгляду не здобуто.І в результаті, вирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожного, було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням відповідного покарання та звільнено кожного від відбуття покарання з випробуванням, встановленням їм іспитового строку 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відтак, зі змісту вироку неможливо зробити беззаперечний висновок щодо висновків суду щодо кваліфікації дій обвинувачених, що є істотним порушенням вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи наведені норми права, та допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає такі порушення істотними, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки вони перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не дозволяють суду апеляційної інстанції прийняти будь - яке остаточне рішення у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення поданої апеляційної скарги та, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення права обвинувачених на захист, вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Скасовуючи вирок суду за наведених підстав, суд не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги, однак вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у кримінальному провадженні.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4