Справа № 341/720/21
Провадження № 11-сс/4808/117/21
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 23 червня 2021 року включно. Визначено заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду від 27 квітня 2021 року і постановити нову ухвалу, застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає оскаржувану ухвалу такою, що порушує процесуальні норми і конституційні права його підзахисного.

Зокрема, захисник зазначає, що його підзахисний свою вину визнав і розкаюється у вчиненому, а тому у слідчого судді не було достатніх підстав для застосування такого суворого запобіжного заходу. Крім того, жоден із ризиків, на які посилався прокурор, не був доведений в судовому засіданні і будь-якими доказами не підтверджений, а слідчий суддя не конкретизував, які саме ризики існують в наявності, а тільки обмежився посиланням на вимоги, передбачені ч.2 ст. 177 КПК України. Також слідчим суддею порушено вимоги ст. 178 КПК України і не враховано всі обставини при обранні запобіжного заходу, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків за наявності постійного місця проживання, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей та розмір майнової шкоди. Так, майновий стан підозрюваного це проживання за межею бідності, адже він тільки мав оформляти пенсію за віком і жодних інших доходів не має, крім випадкових заробітків; майнова шкода як така, взагалі відсутня, адже загоряння, яке відразу було локалізоване, не завдало будь-яких збитків потерпілому. Вказує, що слідчим суддею в порушення вимог ст. 183 КПК України не взято до уваги, що прокурором не було доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000033, внесеному до ЄРДР 25.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.194 КК України.

26 квітня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.194 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне знищення чужого майна, вчиненому шляхом підвалу. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що 02 вересня 2020 року ОСОБА_10 , згідно з договором купівлі-продажу, придбав у ОСОБА_11 житловий будинок з господарськими будівлям і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0653 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за цією ж адресою.

Під час проживання у вказаному помешканні між новим власником вказаного домоволодіння ОСОБА_10 та його сусідом ОСОБА_8 , господарства яких розділені металевою огорожею, склалися неприязні відносини, у результаті чого ОСОБА_8 вирішив незаконно знищити житловий будинок ОСОБА_10 , вартістю 455 523 гривень, шляхом його підпалу, і тим самим заподіяти останньому майнову шкоду у великих розмірах.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання 25 квітня 2021 року близько 14 години ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї за місцем свого постійного проживання, реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, переконався, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв скляну пляшку з-під пива, наповнену запалювальною сумішшю, підпалив її і, діючи умисно, кинув її зі свого господарства через огорожу у напрямку будинку ОСОБА_10 , влучивши у верхню частину його бокової стіни. При контактуванні зі стіною пляшка розбилась і спалахнула і почала палати верхня частина бокової стіни будинку та пластикова обрешітка даху.

При цьому, ОСОБА_8 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для умисного знищення шляхом підпалу належного ОСОБА_10 майна, не довів до кінця свій злочинний умисел з причин, які не залежали від його волі, оскільки у той час на АДРЕСА_1 перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які побачивши, як ОСОБА_8 кинув у будинок ОСОБА_10 запалювальну суміш та, викривши його незаконні дії, повідомили про даний факт працівників ДСНС, які прибули на місце події та погасили полум`я і таким чином попередили пожежу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.194 КК України.

При цьому, висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.194 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці під час апеляційного розгляду не підлягають.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який полягає в можливості підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки з матеріалів доданих до клопотання вбачається, що за фактом влучання у будинок пляшки із запалювальною сумішшю ОСОБА_10 27.11.2020 у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження від 28.11.2020 на підставі заяви ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_8 кинув цю пляшку, однак досудове розслідування ще триває, підозру не оголошено.

Крім того, під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею встановлено, що підозрюваний в день вчинення інкримінованого злочину - 25.04.2021 планував їхати до Києва на роботу та придбав квиток для цього. Вказане слідчий суддя розцінив як об`єктивну можливість ОСОБА_8 покинути місце постійного проживання та межі області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений слідчим ризик встановлений в ухвалі слідчого судді та підтверджуються матеріалами провадження.

Обираючи відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненому, міцність соціальних зв`язків підозрюваного та його характеристику, згідно якої ОСОБА_8 постійно вчиняє конфлікти із сусідами, пошкоджує їхнє майно.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані захисником підозрюваного в апеляційних доводах, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки характеризують підозрюваного і не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкості злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя обґрунтовано вказав на можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

При вирішенні питання про альтернативний запобіжний захід у вигляді застави слідчий суддя обґрунтовано керувався вимогами ч. 5 ст. 182 КПК України, якою встановлені чіткі розміри застави, що дає можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру застави слідчий суддя правильно врахував характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість кримінального правопорушення та суворість покарання за такі дії, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновок слідчого судді про необхідність визначення застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється, а також буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 , покладених на нього обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним для підозрюваного, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, захисник не навів переконливих доводів та не надав жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких застава у зазначених межах є непомірною для ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційних вимог захисника.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5