Житомирський апеляційний суд
Справа №296/771/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 13 годин 04 хвилин 28 березня 2021 року включно. Визначено заставу в розмірі 22 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 49940 грн.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, зазначає, що 02.02.2021 за підозрюваного ОСОБА_7 було внесено заставу визначену слідчим суддею, і з цього часу її підзахисний добросовісно виконує всі процесуальні обов`язки визначені слідчим суддею. Зазначає, що при обранні найтяжчого запобіжного заходу, судом не було надано належної оцінки стану здоров`я підозрюваного, а саме - він хворіє на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії та має інвалідність 2 групи, розвиток даної хвороби розпочався після отримання контузії в зоні АТО. Звертає увагу, що згідно свідоцтва про хворобу №175-п від 19 лютого 2018 року, виданого госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» має потребу у супроводжуючому, у відповідності до довідки, виданої лікарем-психіатром КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» 02 лютого 2021 року - ОСОБА_7 постійно приймає амбулаторне лікування, в тому числі і нарковмістні медичні препарати, які в умовах С13О він отримувати не зможе. Крім того, ризики, зазначені слідчим у вищевказаному клопотанні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Так, як убачається зі змісту клопотання, у провадженні СВ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000156 від 19.02.2020 за ч.2 ст.307 КК України.
Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.01.2020 в період з 10 год. 20 хв. до 12 год. 55 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи за передньою змовою групою осіб, перебуваючи неподалік від заздалегідь пристосованої нежитлової споруди, розташованої на території земельної ділянки у лісовій посадці, що знаходиться за межами населеного пункту с.Піски Житомирського району Житомирської області, прохід до якого здійснюється безперешкодно, незаконно виготовили психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін.
Продовжуючи свої злочинні дії, останні перенесли, незаконно виготовлену психотропну речовину до автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_14 , та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_7 .
Цього ж дня, приблизно о 13 год., продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, діючи повторно, за передньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирушив у напрямку м.Житомира, тобто здійснив перевезення психотропних речовин, обіг яких обмежено - амфетамін, з метою подальшого їх збуту, а ОСОБА_13 залишився на місці виготовлення психотропних речовин з метою приховування та знищення слідів злочинної діяльності.
29.01.2021 у зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України
Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, обґрунтовується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами проведення негласних слідчих розшукових дій, у тому числі протоколом про результати спостереження за місцем від 28.01.2021, у ході якого зафіксовано факт виготовлення ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 речовини, схожої на амфетамін; протоколом затримання ОСОБА_10 від 28.01.2021, у ході якого вилучено зіп-пакет з речовиною білого кольору, зовні схожою на амфетамін; протоколом обшуку автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого вилучено пляшку з рідиною, яка згідно показань ОСОБА_10 є «заготовкою» для подальшого виготовлення амфетаміну; протоколом огляду місця події, а саме земельної ділянки у лісовій посадці, що знаходиться за межами населеного пункту с.Піски Житомирського району Житомирської області, від 28.01.2021, у ході якого вилучено знаряддя для виготовлення психотропної речовини колби, пляшки, хімічні засоби, мірні стакани, фольга та інше; іншими матеріалами кримінального провадження.
При цьому, як встановлено в суді апеляційної інстанції, слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого належно перевірено та встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, взято до уваги фактичні обставини інкримінованого останньому правопорушення та його суспільну небезпечність, та відповідно встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, прокуратури та суду; ризик знищити, сховати, спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та на даний час не були встановлені; можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків та інших осіб.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, тяжкість інкримінованого правопорушення, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При цьому, апеляційний суд враховує і те, що як вбачається із рапорту оперуповноваженого ЖУ ДВБ НПУ від 28.01.2021 (а.п.41-42), саме підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , вчиняв активні дії з метою уникнути від переслідування працівниками поліції, здійснював відповідні маневри автомобілем намагаючись покинути місце події, будучи заблокованим поліцейськими вчинив зіткнення зі службовим автомобілем. Наведені обставини, тобто поведінка останнього під час його затримання поліцією, переконливо підкреслює ймовірність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, знайшли своє підтвердження за результатами апеляційної перевірки провадження №296/771/21, і встановлені слідчим суддею і процесуальні ризики незаконного впливу з боку підозрюваного на осіб, коло яких ще встановлюється органом досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000156.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Апеляційний суд, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про підозру вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, погоджується з висновком слідчого судді, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним.
За викладених у сукупності обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_7 та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за вироком суду, наявності на даний час беззаперечних процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про обґрунтованість клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що ОСОБА_7 хворіє на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії та має інвалідність 2 групи, має потребу у супроводжуючому, постійно приймає амбулаторне лікування, а тому не може триматися в умовах ізоляції, апеляційний суд знаходить безпідставним.
Як убачається з матеріалів провадження №296/771/21, у відповідності до свідоцтва про хворобу № 175-п (а.п.52), за результатами проведення огляду ОСОБА_7 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ», дійсно встановлено наступний діагноз: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії». В п.14 цього свідоцтва вказано: «У супроводжуючому має потребу. Потребує одного супроводжуючого».
Разом з цим, як слушно зазначив слідчий суддя, вище зазначений медичний висновок був зроблений 19.02.2018. Однак, на день розгляду клопотання слідчого слідчим суддею в медичних документах, наданих стороною захисту, відсутня будь-яка актуальна інформація щодо необхідності постійного супроводжуючого хворого ОСОБА_7 .
Крім того, як слушно зазначив слідчий суддя із індивідуальної програми реабілітації інваліда №309 від 19.04.2019 (а.п.50), вбачається, що реабілітація ОСОБА_7 полягає в необхідності відновного лікування в амбулаторних умовах, останній може виконувати просту некваліфіковану працю із працевлаштуванням, стаціонарне лікування по клінічним показам виключно за рішенням лікуючого лікаря.
Таким чином, будь-яких переконливих доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Як убачається з оскаржуваного рішення, слідчим суддею з урахуванням наданої інформації стороною захисту в судовому засіданні щодо наявності у підозрюваного психотичного розладу здоров`я, зобов`язано прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_15 забезпечити проведення судово-медичного обстеження та надання належної медичної допомоги-лікування ОСОБА_7 відповідно до встановлених за результатами такого обстеження медичних показань.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Матеріали провадження не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та апелянтом в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження при обранні підозрюваному запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд погоджується із визначеним слідчим суддею мінімальним розміром застави, передбаченим п.2 ч.5 ст.182 КПК України, який на думку суду апеляційної інстанції буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 13 годин 04 хвилин 28 березня 2021 року включно, з визначенням розміру застави, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: