Справа № 478/122/21 Провадження № 1-кп/478/40/2021
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
12 липня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
Судом визнано доведеним, що 15 жовтня 2020 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_6 знаходячись біля території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , діючи необережно, завдав ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості за наступних обставин.
Так, 15 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_8 , знаходилися біля території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , коли до них підійшов ОСОБА_6 .
В ході спілкування, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 намагалася вихопити з рук ОСОБА_6 лопату. В свою чергу, ОСОБА_6 викрутив ОСОБА_4 ліву руку та штовхнув її на землю, внаслідок чого остання впала на землю.
Від падіння ОСОБА_4 вдарилася лівою рукою о землю, після чого відчула різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки.
Згідно висновку експерта № 126/43 від 21.10.2020 року та висновку експерта № 156/59 від 30.11.2020 року ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівого передпліччя, перелому головки лівої променевої кістки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому йому злочині не визнав, та пояснив, що 15.10.2020 року він перебував біля пасики на території свого городу. Близько 13 год. 00 він побачив, що на сусідньому городі перебуває ОСОБА_8 разом з дружиною ОСОБА_4 вважаючи, що вони пошкоджують рослини сусідського городу він підійшов до них, та на його запитання що вони роблять, ОСОБА_8 нецензурно повідомив, що це не його справи.
Після цього, ОСОБА_6 направився до володільця городу, на якому перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на прізвище ОСОБА_9 , якого повідомив про те, що на городі, де ростуть зернові ходять ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Після цього, вони разом із ОСОБА_9 прийшли до городу останнього.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_4 спілкувалися з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , як раптово ОСОБА_8 почав грубіянити на адресу ОСОБА_6 та погрожувати його вдарити. Потім, ОСОБА_8 замахнувся на ОСОБА_6 лопатою, яку тримав в руках. В свою чергу, ОСОБА_6 перехопив лопату та не дав себе вдарити ОСОБА_8 , але в той же час відчув удари від ОСОБА_4 .
Далі ОСОБА_4 схопилася за лопату, яку вже тримав ОСОБА_6 , але він відійшов від неї у зв`язку з чим вона впала. Після цього, ОСОБА_4 піднялася та нанесла ОСОБА_6 удару під око. Він знову відштовхнув ОСОБА_4 , яка після цього присіла на землю.
Позиція сторони захисту.
В судовому засіданні сторона захисту просила визнати недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта № 156/59 від 30.11.2020 року, оскільки його було проведено на підставі медичних документів отриманих експертом у невстановленому процесуальним законом порядку та які, в подальшому не були відкриті стороні захисту. Обвинувачений ОСОБА_6 вимушений був захищатися від нападу ОСОБА_8 , який погрожував нанести ОСОБА_6 удари та від ОСОБА_4 , яка нанесла йому тілесні ушкодження лопатою, вдаривши його під око. Факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується зверненням ОСОБА_6 до лікарні. Відтак, ОСОБА_6 був змушений захищатися в умовах уявної оборони від нападу та не мав реальної можливості оцінити належним чином ситуацію. В ході судового розгляду не було встановлено обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_6 викручував руку потерпілій ОСОБА_4 через що, наніс їй тілесні ушкодження.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість доведена зібраними в ході досудового слідства та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні наступними доказами.
Так, допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що вона разом із чоловіком ОСОБА_8 у вільний від роботи час займаються пошуком металевих старовинних знахідок. 15 жовтня 2020 роки вони з металошукачем поїхали з чоловіком на вулицю Першотравневу, яка розташована в с. Миколаївка Казанківського району Миколаївської області. Там вони ходили по городам та шукали старовинні металеві предмети, коли почули, що в їх бік кричить ОСОБА_6 повідомляючи їх, що вони ходять по чужому засіяному городу. Потім ОСОБА_6 пішов та через деякий час повернувся із власником городу ОСОБА_9 . Встановивши у ОСОБА_9 , що його земля не засіяна, ОСОБА_6 зробив зауваження ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що вони на нього дивляться. Потім, він підійшов до чоловіка ОСОБА_4 та вдарив останнього, а потім збив з ніг. Вона побачила, що її чоловік лежав на землі, а лопату, яку він тримав перед падінням залишилась в руках ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 злякалася за свого чоловіка та спробувала відібрати у ОСОБА_6 лопату, але опираючись ОСОБА_6 викрутив її ліву руку, а потім штовхнув, в результаті чого вона впала спиною на землю, вдаривши руку.
Після цього, вони з чоловіком викликали поліцію, а ОСОБА_6 залишив їх та пішов у невідомому напрямку. Після прибуття поліції, вона надала пояснення слідчому та звернулась до місцевої лікарні. Там їй зробили знімок з яким вона наступного дня звернулась до травматолога Новобугзької районної лікарні, де виявилося, що у неї зламані кістки. Медичні документи про отримані нею тілесні ушкодження вона передала слідчому для подальшого призначення та проведення відповідної медичної експертизи.
Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , повідомив, що восени минулого року, він разом із дружиною ОСОБА_4 приїхав на городи шукати стародавні знахідки. Вони ходили по городам з металошукачем, коли почули голос ОСОБА_6 , який повідомив їх, що город засіяний. Потім ОСОБА_6 пішов та через деякий час повернувся із власником городу ОСОБА_9 . Вони учотирьох спілкувалися, встановили, що город по якому вони ходили не засіяний, як раптово ОСОБА_6 зробив йому зауваження через те, що ОСОБА_8 дивився на нього. Після цього, ОСОБА_6 почав його бити та завалив на землю, вирвавши у нього з рук лопату. В подальшому він не бачив всіх обставин, але його дружина також впала та отримала тілесні ушкодження.
Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , повідомив, що 15 жовтня 2020 року за місцем його проживання прийшов ОСОБА_6 і повідомив, що на його городі по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_4 копають метал. Прийшовши до зазначеної ділянки, під час спілкування ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 та звалив його на землю. Після цього, ОСОБА_4 почала захищати чоловіка, вчепилась за лопату, яку тримав ОСОБА_6 , але він відштовхнув її та вона впала.
Вказані покази потерпілої та свідків узгоджуються між собою та знаходять підтвердження у наступних письмових доказах досліджених судом.
Згідно заяви потерпілої ОСОБА_8 начальнику Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області від 15 жовтня 2020 року, остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 15 жовтня 2020 року о 13 год. 15 хв. по АДРЕСА_2 , завдав їй тілесні ушкодження (а.к.п. 123).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 21 жовтня 2020 року з фототаблицею до нього, вбачається, що ОСОБА_4 розповіла та показала на місці події, як захищаючи свого чоловіка, вона підбігла до ОСОБА_6 , схопилася за лопату, яку тримав останній. Також показала, яким чином їй було викручено руку ОСОБА_6 та як вона отримала тілесні ушкодження (а.к.п.124-126).
З даних, які містить протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_9 від 21 жовтня 2020 року та фототаблицею до нього, вбачається, що 15 жовтня 2020 року близько 13 год.15 хв. до ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_6 , з яким вони пішли до городу, де знаходились ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_4 .
Коли ОСОБА_6 підійшов до них, останній несподівано схопив ОСОБА_8 за одяг та повалив його на землю, наносячи йому удари по обличчю. Потім ОСОБА_6 схопився за лопату, та в цей час підбігла ОСОБА_4 та намагалася її забрати, в результаті чого ОСОБА_6 викрутив ОСОБА_4 ліву руку в області ліктьового суглобу та штовхнув її на землю. (а.к.п.127-129).
Сам факт отримання потерпілою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень 15 жовтня 2020 року, знайшло своє підтвердження у висновках судово-медичного експерта за №126/43 від 21 жовтня 2020 року та за № 156/59 від 30.11.2020 року, згідно яких встановлено, що у ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин лівого передпліччя; перелому головки лівої променевої кістки. Дані ушкодження утворились від дії якихось тупих твердих предметів можливо при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи. (а.к.п.130, 139).
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_4 , надані останньою в судовому засіданні, суд враховує, що показання потерпілої прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і остання підтвердила те, що саме дії ОСОБА_6 призвели до її падіння та отримання тілесних ушкоджень. Надані потерпілою ОСОБА_4 пояснення є чіткими, логічними, послідовними та узгодженими як між собою так і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Підстави вважати показання зазначених свідків неправдивими відсутні, оскільки їх показання про механізм та характер спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, об`єктивно підтверджені висновками судово-медичної експертизи № 126/43 від 21 жовтня 2020 року та № 156/59 від 30.11.2020 року.
Судом також беруться до уваги та визнаються належними та допустимими доказами у процесі доказування протоколи слідчих експериментів від 21.10.2020 року, проведені із потерпілою ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 . Показання, надані учасниками під час слідчого експерименту та у суді узгоджуються. Такі слідчі дії проведені у присутності понятих та без будь-яких зауважень та порушень, що підтверджується підписами учасників у протоколах.
Доводи сторони захисту про те, що висновки судово-медичної експертизи є недопустимими доказами, суд відхиляє.
У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.
В свою чергу, у згаданій постанові, Верховний суд також роз`яснив, що, якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.
Таким чином, Верховний суд прийшов до висновку, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В ході судового розгляду, судом встановлено джерело отримання слідчим медичних документів ОСОБА_4 . Зокрема, потерпіла пояснила суду, що всі зібрані нею медичні документи щодо отриманих тілесних ушкоджень нею було добровільно передано слідчому для призначення експертизи. Посилання сторони захисту на ту обставину, що їй не було відкрито матеріали кримінального провадження, а саме: медичні документи на підставі яких було проведено експертизу суд відхиляє, оскільки перед судом не доведено тих обставин, що сторона захисту зверталася до органу досудового розслідування із відповідним клопотанням про відкриття медичних документів, які досліджував експерт.
За таких обставин, мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не може ставити під сумнів допустимість висновків експертів.
Аналізуючи складені висновки, судом встановлено, що експертизи були проведені судово-медичним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та за дачу свідомо неправдивого висновку, висновки належним чином аргументовані та ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.
За такого, суд вважає, що надані суду висновки експерта №126/43 від 21 жовтня 2020 року та №156/59 від 30.11.2020 року є належними та допустимими доказами, порядок отримання яких, як і їх зміст, відповідають положенням статей 101, 102 КПК України.
Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 носили необережний характер, які призвели до заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та між діями ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_4 та наслідками його дій, у виді отримання потерпілою ушкоджень, існує прямий причинний зв`язок.
З наведених доказів, які було досліджено судом та з наявності встановлених судом об`єктивних та суб`єктивних обставин у справі, вбачається, що шкода (тілесні ушкодження) потерпілій ОСОБА_4 була заподіяна обвинуваченим ОСОБА_6 у ситуації, коли потерпіла не вчиняла будь-яких дій, які можливо було б оцінити навіть помилково як «посягання» на ОСОБА_6 .
Таким чином, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена перед судом поза розумним сумнівом, його дії суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке було завдано потерпілій ОСОБА_4 . Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.
Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, спосіб вчинення такого і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року визнаний винним та засуджений за вчинення криміналнього проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, а також враховуючи вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
При цьому, в порядку ч. 1 ст. 71 КК України, суд вважає, що до призначеного покарання за даним вироком, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року.
Речові докази по даному провадженню відсутні. Цивільний позов не пред`явлений. Запобіжні заходи не обирались.
Керуючись ст.ст.369-371, ст.ст.373-376 КПК України, суд,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 08.02.2021 року (набрав законної сили 06.05.2021 року) та остаточно призначити ОСОБА_6 , 21.10.2021 року покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1