Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000840 від 16.03.2020 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2020 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого 12.06.2020 Костопільським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки та покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 28 березня 2020 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 березня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цей вирок та вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 12.06.2020 відносно ОСОБА_6 , яким його засуджено за ч.3 ст.408 КК України ухвалено виконувати самостійно.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній ? тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Арешт, накладений 16.03.2020 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області, на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 15.03.2020 скасовано.
За вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 , 05 березня 2020 року, приблизно о 23 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні залізничного вокзалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, в ході словесного конфлікту із особою похилого віку потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, умисно наніс близько дев`яти ударів обома руками у ділянку грудей потерпілого ОСОБА_9 .
В подальшому, 06.03.2020, приблизно о 01 год. 40 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні залізничного вокзалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар правою рукою у ділянку голови, один удар правою рукою у ділянку живота та два удари правою рукою у ділянку голови, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, оскільки, на думку обвинуваченого, досудове розслідування було проведено з порушенням правил підслідності в частині процесуального керівництва слідством.
Вважає, що доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, не доведено, поза розумним сумнівом, його вину у спричиненні саме таких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Просить скасувати вирок Луцького міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року та ухвалити новий вирок. Визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого йому злочину. Кримінальне провадження закрити.
Якщо суд прийде до іншого висновку, то просить призначити покарання без позбавлення волі, застосувавши ст. 75 КК України.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив займатись злочинною діяльністю, вчинивши умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, обвинувачений своєї вини не визнав.
Вважає, що поза увагою суду залишилась та обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить відмовти у задоволенні апеляційної скарги прокурора за безпідставністю.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати стосовно нього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з виробуванням, і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 в суді першої інстанції, відмовившись на підставі ст. 63 Конституції України від надання показань, вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 не заперечив факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при встановлених судом обставинах, не погоджуючись із встановленим ступенем їх тяжкості.
Так, суд першої інстанції свій висновок щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину мотивував показаннями потерпілого ОСОБА_9 про обставини конфлікту із обвинуваченим ОСОБА_6 та нанесення останнім йому тілесних ушкоджень, які визнано судом правдивими, послідовними та такими, що відтворюють всі обставини кримінального провадження. Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 05 березня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 в ході конфлікту наніс йому приблизно 8-10 ударів в область грудної клітки та в період з 05 на 06 березня 2020 року, підійшовши до нього, знову почав ноносити удари в голову і живіт. Зазначив, що 15.03.2020, перебуваючи на вокзалі у м.Львові, йому було викликано швидку допомогу та доставлено до клінічної обласної лікарні, де було проведено огляд, рентген та УЗД, та виявлено розірвану селезінку, після чого був прооперований. Окрім того, ствердив, що після конфлікту із ОСОБА_6 , в період з 06.03.2020 року по 15.03.2020 року інших тілесних ушкоджень або травм він не отримував, вважає що виявлені травми були наслідком події, яка відбулася у ніч з 05.03.2020 на 06.03.2020 на залізничному вокзалі м.Луцька.
Показання потерпілого ОСОБА_9 об`єктивно підтверджуються показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків, зокрема, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які ствердили, відповідно, при встановлених судом обставинах, факт нанесення під час бійки потерпілому ударів та що молодший чоловік наносив удари старшому, а через деякий час молодший чоловік знову підійшов до старшого і почав наносити удари. Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду першої інстанції показала, що прийшовши на місце події, до неї підійшов чоловік старшого віку і попросив викликати поліцію, після прибуття, працівники поліції забрали ОСОБА_6 до відділку.
Ці показання повністю узгоджуються із дослідженими письмовими доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 16 березня 2020 року щодо проведення огляду приймального відділення за адресою АДРЕСА_4 та виялення і вилучення відповідних речей ОСОБА_9 , в яких останній був доставлений до лікарні, які постановою слідчого від 16.03.2020 року визнано речовими доказами, на які ухвалою слідчого судді від 16.03.2020 року накладено арешт. Крім того, даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17.03.2020 року, відповідно до якого потепілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 06 березня 2020 року нанесла йому тілесні ушкодження на залізничному вокзалі м. Луцька. Показання потерпілого узгоджуються і з даними протоколів проведення слідчих експериментів від 23.03.20 року, відповідно, до яких ОСОБА_9 відтворив обставини нанесення йому ударів ОСОБА_6 , а свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_6 за загальними рисами обличчя, форми голови та очей. Судом не залишено без оцінки і дані протоколу огляду предмету від 24.03.2020 року, з якого вбачається, що слідчим оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереження залізничного вокзалу м.Луцька, які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні, на яких зафіксовано обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим в нічну пору доби з 05.03.2020 року по 06.03.2020 року, та момент нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілому ОСОБА_9 .
В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено і дані висновку судово-медичної експертизи № 216 від 26 березня 2020 року щодо характеру, локалізації та тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , які віднесено до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, можливість виникнення яких не виключається за обставин, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту від 23 березня 2020 року.
За наведеного колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України.
Твердження сторони захисту щодо здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами, та як наслідок, визнання отриманих доказів недопустимими, які були предметом розгляду і судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу за безпідставністю.
Що стосується виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України в розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше судимий, свою вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, обставин, які б давали підстави для застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_6 , немає, відтак доводи обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням та встановленням відповідного іспитового строку є необґрунтованими.
Порушуючи стороною обвинувачення у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, на думку колегії суддів, є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу. Помилковим є твердження прокурора у апеляційній скарзі, що судом залишено поза увагою суду обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що суд при обґрунтуванні свого висновку щодо призначення покарання ОСОБА_6 з дотримання вимог ст. 50, 65 КК України, покликається, зокрема, і на наявність саме цієї обставини (Т. № 2, а.с.32).
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через м`якість чи суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000840 від 16.03.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3