ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/99/21 Справа № 705/3672/20 Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

представника ВК №92 ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»,

в с т а н о в и л а :
Начальник Старобабанівської виправної колонії (№92) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням про приведення вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 року та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

В обґрунтування подання зазначив, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 п.1 ст.115 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, та за ч.2 п.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років. Остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено із застосуванням статті 70 КК України у виді 15 років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч.1 ст.309 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч.2 п.1 ст.115 КК України.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.391 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі та остаточно визначено покарання у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617, яким внесено зміни до санкції ч.1 ст. 309 КК України, згідно з якими санкція ч.1 ст.309 КК України не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

13 жовтня 2020 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено в задоволенні вказаного подання, оскільки зміна виду покарання, призначеного вироком Верньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 року за ч.1 ст. 309 КК України, невідбуте покарання за яким було частково приєднано до покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року, не призведе до поліпшення становища засудженого, так як при призначенні покарання за сукупністю злочинів покарання, призначене на ч.1 ст.309 КК України, було поглинуто покаранням, призначеним за ч.2 п.1 ст.115 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано положень ст. 5 та ч.3 ст. 74 КК України, які містять імперативну вимогу щодо пом`якшення покарання за скоєння певного злочину незалежно від виконання покарань за інші злочини, тобто судом першої інстанції застосовано неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ст. 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 п.13 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання в тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України (усунення карності діяння, за яке особа засуджена; призначення особі покарання, що перевищує санкцію нового закону знижується до максимальної межі покарання, встановленою санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу).

Згідно п.2 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) по вирішенню питання, пов`язаного із виконанням вироку суду, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.13 ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Як слідує із вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 п.1 ст.115 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, та за ч.2 п.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років. Остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено із застосуванням статті 70 КК України у виді 15 років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч.1 ст.309 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч.2 п.1 ст.115 КК України.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.391 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі та остаточно визначено покарання у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, згідно з яким санкція ч.1 ст. 309 КК України не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, ч.2 ст. 115 КК України, покарання за якою поглинуло покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України, змін в диспозиції чи санкції не зазнала.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості.

Частиною 3 ст. 5 КК України, передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що фактично частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, який відмовляючи в задоволенні подання, обґрунтовано дійшов висновку щодо неможливості застосування відносно засудженого ОСОБА_7 положення ст. 5 КК України про зворотну дію в часі закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність, оскільки зміна виду покарання, призначеного за ч.1 ст.309 КК України вироком Верньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 року, невідбуте покарання за яким було частково приєднано до покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року, не призведе до поліпшення становища засудженого, так як при призначенні покарання за сукупністю злочинів покарання, призначене на ч.1 ст.309 КК України, було поглинуто покаранням, призначеним за ч.2 п.1 ст.115 КК України.

З врахуванням наведеного, оскаржувана ухвала є обґрунтованою та належним чином вмотивованою, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 5 КК України, ст.ст. 404, ст. 407, ст. 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді