Справа № 309/3532/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув кримінальне провадження № 11-сс/4806/11/21 за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо арешту майна якої ставиться питання адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 29.12.2020 про накладення арешту на майно.

Слідчий СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до Хустського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 26 грудня 2020 року під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 :

- відеореєстратор марки «HIKVISON», який упаковано до спецпакету № INZ 3007033;

- 8 (вісім) системних блоків марки «HP», які упаковано до поліетиленових пакетів чорного кольору.

Клопотання мотивує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, причетна група осіб з числа жителів м. Берегово Закарпатської області, зокрема: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які на території Закарпатської області організували та займаються веденням незаконного грального бізнесу, який вказані особи здійснюють шляхом обладнання гральних залів відповідною комп`ютерною та іншою технікою, використовуючи відповідне програмне забезпечення, інтернет, флеш-картки з відповідним кодуванням, інтернет роутери тощо. П`ять таких незаконних гральних залів, створених вищевказаними особами виявлено та задокументовано під час проведення санкціонованих слідчим суддею обшуків на території м. Берегова 26.09.2019. Однак, на цьому вказана злочинна група не зупинилась та продовжує на даний час займатися незаконним гральним бізнесом на території міст Хуст, Мукачево та Ужгород Закарпатської області.

26 грудня 2020 року, під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено вищезазначені речі.

Ухвалою слідчого судді Хустського районного суду від 29.12.2020 задоволено вказане клопотання слідчого, накладено арешт на вилучене майно.

Слідчим суддею вказано, що вказані речі мають значення для кримінального провадження і можуть зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, вилучені під час розслідування, та є речовими доказами і відповідно до норм КПК України відноситься до тимчасово вилученого майна.

Клопотання про надання дозволу на арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 вказує на те, що 29.12.2020 слідчий суддя Хустського районного суду без повідомлення та виклику ФОП ОСОБА_11 або його представника, розглянув погоджене прокурором клопотання слідчого про накладення арешту на майно та за наслідками розгляду справи виніс ухвалу, якою накладено арешт на майно, вилучене під час несанкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Власник арештованого майна, третя особа ОСОБА_11 , не погоджується із оскаржуваною ухвалою.

Обшук проводився у нежитловому приміщені, що знаходиться в користуванні ФОП ОСОБА_11 , яке розміщено за адресою: АДРЕСА_1 .

Сам обшук проводився без згоди володільця приміщення, на підставі ухвали слідчого судді Хустського районного суду від 23.12.2020.

На думку представника третьої особи працівники поліції незаконно «проникли в приватну власність» та провели незаконний обшук з вилученням речей.

Втручання в право на мирне володіння житлом відбулось незаконно.

Ухвала про проведення обшуку не відповідає вимогам, встановленим ст.234 КПК України. У ній не зазначено прізвища ім`я та по батькові володільця обшукуваного приміщення ФОП ОСОБА_11 .

Гравців ніхто не виявив, як і самих планшетів. Самі планшети та системні блоки для комп`ютерів не є предметами, вилученими з обороту, а тому їх вилучення та накладення на них арешту є безпідставним та незаконним.

Жодних доказів незаконного грального бізнесу слідчим до клопотання не додано, а тому і надання дозволу на обшук та накладення арешту на майно є незаконним, свавільним та безпідставним.

Слідчим не надано та не наведено жодних доказів про зв`язки обшукуваного приміщення та, як зазначено в ухвалі, «групи осіб з числа жителів м. Берегово Закарпатської області, зокрема: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які на території Закарпатської області організували та займаються веденням незаконного грального бізнесу». Після незаконно проведеного обшуку слідчий зобов`язаний був і зареєструвати нові відомості в ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Між тим, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що наведена вище апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 , неявка яких з огляду на положення ст.405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що прокурор та сторона захисту належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; від ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи та її представника (а.с.27), прокурор не повідомив причин неявки.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 ст.170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчим суддею взяті до уваги положення Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, перевіривши доводи клопотання та викладені в судовому рішенні висновки, апеляційний суд погоджується з твердженнями слідчого судді про те, що матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим у клопотанні майна критеріям, передбаченим у ст.98 КПК України, а відповідно й можливості його використання стороною обвинувачення як доказу в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, із метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, зокрема, для збереження речових доказів, а також для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії з речовими доказами, на них необхідно накласти арешт.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що вказане вище майно, на яке накладено арешт, відповідає зазначеним у ст.98 КПК України критеріям і можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження; що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч.1 ст.170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.

Як вбачається із приєднаних до клопотання матеріалів, у провадженні слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за № 0000331, відомості про кримінальне правопорушення в якому 08.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Встановлені органом досудового розслідування обставини підтверджуються протоколом обшуку від 26.12.2020 (а.с. 6-7) та ухвалою слідчого судді Хустського районного суду про надання дозволу на обшук від 23.12.2020 (а.с. 4-5).

Вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вказане у клопотанні слідчого майно.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч.3 ст.407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована має бути залишена без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 29.12.2020 про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: