Справа № 446/1904/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька, кримінальне провадження № 0000375 внесене до ЄРДР 28.09.2019 року та у кримінальному провадженні № 000024 від 17.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ушковичі, Перемишлянського району, Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 27.11.2020 року Буським районним судом Львівської області за ч.2 та ст. 146, ч. 2 ст.296, ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ст. 395, ч.1 ст. 126 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
До ухвалення щодо нього попереднього вироку Буським районним судом Львівської області від 27.11.2020 року, за яким його визнано винним за ч. 2 та ст. 146, ч. 2 ст.296, ч.2 ст. 289 КК України та засуджено, вчинив інше кримінальне правопорушення за таких обставин:
Обвинувачений, ОСОБА_3 27 серпня 2019 року, близько 15:00 год., перебуваючи на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклого конфлікту із своєю співмешканкою ОСОБА_5 , керуючись умислом на спричинення тілесних ушкоджень, безпричинно завдав два удари кулаком правої руки по голові ОСОБА_5 , один із яких прийшовся у підборіддя, внаслідок чого ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичного відкритого лівоангулярного та право ментального перелому нижньої щелепи, який згідно висновку експерта №51/2019 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Своїми діями, ОСОБА_3 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_3 , будучи раніше судимому 05.02.2015 Бережанським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.187, ч.1 ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з місць позбавлення волі 03.02.2017, відповідно до Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.08.2018 було встановлено адміністративний нагляд терміном на 12 (дванадцять) місяців. На підставі ст.10 вищевказаного закону по відношенню до ОСОБА_3 було встановлено обмеження у виді заборони виходу з дому з 22.00 до 06.00 год. крім роботи в нічний час, забороною перебувати в місцях продажу спиртних напоїв на розлив; забороною виїжджати в особистих справах за межі Кам`янка-Бузького району. Зобов`язано ОСОБА_3 щопонеділка кожного місяця з`являтись в органи поліції для реєстрації.12 вересня 2019 року Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області відносно ОСОБА_3 продовжено адміністративний нагляд терміном на 6 (шість) місяців.

Так, з 26 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року ОСОБА_3 самовільно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.08.2018 та без дозволу працівників поліції залишив місце проживання, що по АДРЕСА_2 , чим порушив правила адміністративного нагляду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 самовільно залишив місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 , 17 січня 2020, близько 08.30 год, перебуваючи на проїжджій частині дороги по АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_6 , який в цей час перебував на вказаній вулиці та на ґрунті неприязних відносин розпочав з ним суперечку, в ході якої умисно, усвідомлюючи значення своїх дій з метою завдання фізичного болю, наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар ногою по лівій нозі та два удари ногою в грудну клітку,чим завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч.1 ст. 126 КК України, умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, 395 та ч.1 ст. 126 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 27 серпня 2019, близько 15.00 год., перебуваючи на подвір"ї будинку по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із своєю співмешканкою ОСОБА_5 вдарив її кулаком правої руки в обличчя в результаті чого переломав їй нижню щелепу. Такий удар він наніс потерпілій через те, що її не було вдома коли він повернувся. Він шкодує про вчинене, попросив пробачення у потерпілої та вказав про те, що більше таке не повториться. Також вказав про те, що з 26.09.2019 по 01.10.2019 залишив своє місце проживання по АДРЕСА_2 через те що він змушений був поїхати по роботі. Крім цього, вказав про те, що 17 січня 2020 на грунті неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар по лівій нозі та один удар ногою в грудну клітку. Вказав про те,що помирився із потерпілим та попросив у нього вибачення.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала про те, що 27.08.2019 ОСОБА_3 ,який являється її цивільним чоловіком на подвір`ї наніс їй удар у підборіддя та зламав щелепу. Вона не має претензій до обвинуваченого, просила суд його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 не виявив бажання брати участь у судовому провадженні, про що подав суду відповідну заяву в якій зазначив, що покарання обвинуваченого залишає на розсуд суду, претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 у нього не має.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, проти чого не заперечували учасники судового розгляду, з`ясувавши при цьому обставини щодо правильного розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ст. 395 КК України як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду та за ч.1 ст. 126 КК України в умисному завданні ударів,які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а вина його доведена і ним повністю визнана.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, керуючись законом, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, всі обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного.
Так, ОСОБА_3 , раніше судимий 27.11.2020 року Буським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч.2 ст. 289, ст.70, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки та покладенням на нього судом обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, до ухвалення вказаного вироку вчинив інші кримінальні правопорушення , передбачені ч.1 ст. 122, 395 та ч. 1 ст. 126 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, проживає з цивільною дружиною та малолітнім сином, займається тимчасовими підробітками, на обліку в центрі зайнятості, як «безробітний» не значиться, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів,вчинення злочину в присутності дитини та щодо особи з якою винний перебуває у близьких відносинах.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 122, ст. 395, ч.1 ст. 126 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень та за правилами ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що призначене попереднім вироком Буського районного суду Львівської області від 27.11.2020 року, яке засуджений відбуває з іспитовим строком, із застосуванням іспитового строку (ст. 75 КК України) та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Висновок щодо застосування норм права рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17.
Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК,суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368- 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 та ст. 395 КК України, призначивши покарання у виді:за ч.1 ст. 122 КК України-3 (три) роки позбавлення волі;За ч.1 ст.126 КК України-200 (двісті) годин громадських робіт; За ст. 395 КК України-6 (шість) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, що призначене за даним вироком, більш суворим, що призначене за попереднім вироком Буського районного суду Львівської області від 27.11.2020 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного цим вироком покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуючий ОСОБА_1