Справа № 345/1957/21
Провадження № 11-кп/4808/361/21
Категорія ст. 199 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду про продовження строку тримання його під вартою як незаконну та таку, що прийнята до спливу строку, встановленого попередньою ухвалою суду від 12.05.2021 року, зокрема до 11.07.2021 року включно. Вважає, що прокурором не доведені заявлені ризики, оскільки наміру скриватись у нього немає, зі свідками від особисто не знайомий, а потерпілий виїхав за межі України на роботи, про що повідомляв суд. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що він одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце мешкання та позитивну характеристику. Наголошує на тому, що прокурор безпідставно зазначив у клопотанні про продовження запобіжного заходу про те, що він неодружений та має психічне захворювання. Вважає, що до нього доцільно застосувати цілодобовий домашній арешт з метою надання можливості проведення часу з диною та дружиною.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 без визначення розміру застави. Суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
05.08.2021 року прокурор подав заяву про розгляд вказаного провадження в порядку письмового провадження.

Захисник ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі обвинуваченого ОСОБА_5 (а.п. 15).

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, то у зв`язку із поданими сторонами провадження заявами про розгляд провадження без їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в письмовому проваджені.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 (що датована ним 26.07.2021 року) на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надійшла до суду 29.07.2021 року (а.п. 8).
Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Зі змісту положень ст. 399 КПК України вбачається, що строк на оскарження рішення суду першої інстанції може бути поновлений у разі, якщо він пропущений з поважних причин.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 тримається під вартою й не є особою, яка володіє знаннями в галузі права, колегія суддів доходить висновку про прийняття апеляційної скарги з метою забезпечення прав останнього на доступ до правосуддя, закріплений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
По суті апеляційних вимог, колегія суддів доходить наступного висновку.
Встановлено, що попередньою ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.02.2021 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який у подальшому був продовжений до 11.07.2021 включно (ухвала цього ж суду від 12.05.2021 року).

Як вбачається з наданих суду матеріалів, питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , вирішено на стадії судового розгляду, де вирішальним єз`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи яка зазнала нападу.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що прокурором не доведені заявлені ризики, оскільки наміру скриватись у нього немає, зі свідками від особисто не знайомий, а потерпілий виїхав за межі України на роботи.
На переконання колегії суддів, висновок, викладений в ухвалі суду щодо наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується) ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду, судом першої інстанції мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, що має значний ступінь суспільної небезпеки, оскільки є злочином проти власності й вчинене із застосуванням насильства, і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

За вказаних обставин, та з урахуванням усвідомлення обвинуваченим неминучості покарання за вчинене діяння, існує ймовірність ризику переховування останнього від суду.

Ризик незаконного впливати на потерпілого, свідка, також існує, оскільки їх ще не було безпосередньо допитано судом, атому, на думку колегії суддів, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

На думку колегії суддів твердження апелянта про те, що прокурором не доведені заявлені ризики, зокрема й ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не є слушні, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Європейський суд з прав людини зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що ризиками у даному випадку є дії, що може вчинити обвинувачений з високим ступенем ймовірності, а не доведеність стороною обвинувачення їх вчинення.

Посилання апелянта на те, що він одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце мешкання та позитивну характеристику, не є тими беззаперечними доказами, які б безумовно свідчили про належну процесуальну поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 у майбутньому, виходячи з конкретних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому доводи апелянта про доцільність застосування до нього цілодобовий домашній арешт з метою надання можливості проведення часу з диною та дружиною, є безпідставними, оскільки на переконання колегії суддів, не зменшують наявні у справі ризики настільки, щоб дійти висновку про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Посилання апелянта на те, що прокурором безпідставно зазначено у клопотання про те, що він неодружений та має психічне захворювання, не знайшли свого підтвердження, й такі обставини не є тією підставою, що безумовно свідчать про незаконність прийнятого судом рішення, яким вирішувалось питання виключно щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а достовірність вказаних обставин вже будуть перевірятися судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, яким суд надасть відповідну оцінку.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судовий розгляд триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.
Колегія суддів вважає, що при оцінці застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, суд першої інстанції належним чином врахував пропорційність запобіжного заходу запобіганню ризиків, на які вказувала сторона обвинувачення, з метою захисту не лише прав обвинуваченого, а й потерпілого від незаконних посягань.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Водночас колегія суддів наголошує на тому, що якщо в ході кримінального провадження зміняться підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувались при його обранні, сторона захисту та обвинувачений не позбавлені можливості звернутись до суду з клопотанням про його скасування або заміну на інший запобіжний захід.

В той же час, перевіряючи зміст ухвали суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає неприпустимим відтермінування судом першої інстанції дати строку тримання під вартою, з якої таке рішення підлягає до виконання.
Так, як вбачається з резолютивної частині ухвали, її зміст викладено наступним чином: «Продовжити ОСОБА_5 строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 12.07.2021 року до 09.09.2021 року включно. Ухвалу допустити до виконання з 12.07.2021 року» (а.п. 7).
Проте, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, згідно якого, суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, а за приписами ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
За таких обставин, час з якого продовжується строк дії запобіжного заходу збігається з часом оголошення такого рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що початок строку дії цієї ухвали співпадає з датою ухвалення судом такого рішення, а саме - 02.06.2021 року, а тому, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно продовжується по 01.08.2021 року.
Враховуючи приписи ст. 422-1 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу суду змінити в частині зазначення строку дії ухвали.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 197, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, змінити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 серпня 2021 року включно.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4