Справа № 216/1170/20
Провадження № 1-кп/216/380/21

ВИРОК
іменем України
19 квітня 2021 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, на утриманні малолітніх дітей чи інших осіб не має, працює зварювальником пластмаси у ТОВ "МАСМІРА", освіта середня, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 13.06.2007 року, Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 186 КК України, до 3 років позбавлення волі;
- 24.06.2010 року, Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 27.11.2018 року, Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 23.12.2019 року, Високопільським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
- 10.06.2020 року, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ст. 360 КК України з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, -
сторони кримінального провадження:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
14.07.2019 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу будинку №24 по вул. Свято-Миколаївська в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, діючи повторно та переслідуючи корисливу мету, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився поблизу будинку №24 по вул. Свято-Миколаївська в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу та непомітно для останнього, викрав належну потерпілому аудіо колонка "Sony SRS-XB 31/ВС", s|n 3009204, вартістю 2183,33 гривень, чоловічу тканинну сумку, яка матеріальної цінності не представляє, у якій знаходились банківська картка ПриватБанку "Ключ до рахунку" відкрита на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки "Samsung Galaxy " модель: SM-A305FZKUSEK, імеі1: НОМЕР_2 ; імеі2: НОМЕР_3 , вартістю 4999,67 гривень, з сім картою оператора Київстар № НОМЕР_4 .
Після чого, заволодівши майном потерпілого ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд. Тим самим завдав потерпілому майнової шкоди, яка згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №34/12.1/713 від 27.08.2019 року складає 7183 гривні.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, який кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Після вказаних подій, 14.07.2019 року в період часу з 23.00 години по 23.46 годину, ОСОБА_3 , відійшовши від місця вчинення крадіжки, оглянув викрадену ним чоловічу сумку ОСОБА_6 , у якій виявив банківську картку ПриватБанку "Ключ до рахунку" АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір на таємне викрадення офіційного документу, а саме електронного платіжного документу у вигляді банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , з метою подальшого використання її для заволодіння грошовими коштами.
Таким чином, ОСОБА_3 викрав банківську картку № НОМЕР_1 видану АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілому ОСОБА_6 , яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, відкритим на ім`я ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями ОСОБА_3 , вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками: викрадення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів.
Після чого 15.07.2019 року о 00:25 годині, ОСОБА_3 , діючи повторно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до банкомату розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, проспект Поштовий, 1, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи раніше викрадений у потерпілого ОСОБА_6 , мобільний телефон "Samsung Galaxy" модель: SM-A305FZKUSEK, імеі1: НОМЕР_2 ; імеі2: НОМЕР_3 , з сім картою оператора Київстар № НОМЕР_4 , зателефонував на гарячу лінію ПриватБанку "3700" та змінив пін-код до раніше викраденої ним банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому, шляхом зняття з банкомату грошових коштів з використанням банківської картки № НОМЕР_1 виданої АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілому ОСОБА_6 , таємно викрав грошові кошти у сумі 1450 гривень, які належали ОСОБА_6 , тим самим спричинивши останньому майнової шкоди на суму 1450 гривень.
Після чого, 15.07.2019 року о 02:41 годині, ОСОБА_3 , діючи повторно, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до банкомату розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Петра Калнишевського, 7, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи викрадену ним банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 видану АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілому ОСОБА_6 , здійснив поповнення мобільного номеру - НОМЕР_5 на суму 25 гривень, які належали ОСОБА_6 , таким чином викрав їх, тим самим спричинивши останньому майнової шкоди на суму 25 гривень.
Таким чином ОСОБА_3 незаконно заволодів вище вказаними грошовими коштами, обернувши їх на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1475 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Крім того, 15.07.2019 року в період часу з 00.37 год. по 01.30 год., ОСОБА_3 , проходячи поблизу "Братської могили радянських воїнів", що по вул. Свято-Миколаївська, 45А в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, на лавочці, побачив раніше йому незнайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поряд з якими також на лавочці знаходилась жіноча сумочка ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, а саме жіночої сумочки. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи повторно, скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно та протиправно, з лавочки таємно викрав належну ОСОБА_7 жіночу сумочку із шкірозамінника, у якій знаходилось належне їй майно, а саме: парфум "Jo Malone WOOD SAGE AND SEA SALT", унісекс, 30 мл.; жіночий гаманець марки "Juicy Couture" моделі Leopard Print Velour Wallet; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - НОМЕР_6 ; банківська картка "ПриватБанку" № НОМЕР_7 ; мобільний телефону Iphone 7 plus на 128 Gb, вартістю 7666,67 гривень, з сім картою оператора "Київстар" № НОМЕР_8 ; навушники Iphone.
Після чого, ОСОБА_3 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник і розпорядився ним на свій власний розсуд, тим самим заподіяв своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_7 майнового збитку згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/1/5/114 від 03.02.2020 на загальну суму 7666,67 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Після чого, 15.07.2019 року в період часу з 01.30 години по 02.28 годину, ОСОБА_3 , відійшовши за будинок, який знаходиться неподалік місця вчинення злочину, оглянув викрадену ним жіночу сумку ОСОБА_7 , у якій виявив банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_9 , відкриту на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір на таємне викрадення офіційного документу, а саме електронного платіжного документу у вигляді банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 , з метою подальшого використання її для заволодіння грошовими коштами.
Таким чином, ОСОБА_3 викрав банківську картку № НОМЕР_9 видану АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілій ОСОБА_7 , яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, відкритим на ім`я ОСОБА_7 .
Своїми умисними діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками: викрадення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів.
Після чого, 15.07.2019 року о 02:28 годині, ОСОБА_3 , діючи повторно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до банкомату розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Петра Калнишевського, 7, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи раніше викрадену у потерпілої ОСОБА_7 , сім карту оператора "Київстар" № НОМЕР_8 , зателефонував на гарячу лінію ПриватБанку 3700 та змінив пін-код до раніше викраденої ним банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 . В послідуючому, шляхом зняття з банкомату грошових коштів з використанням банківської картки № НОМЕР_9 виданої АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілій ОСОБА_7 , таємно викрав грошові кошти у сумі 200 гривень, які належали ОСОБА_7 , тим самим спричинивши останній майнової шкоди на суму 200 гривень.
Після чого, 15.07.2019 року о 02:31 год., ОСОБА_3 , діючи повторно, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прибув до банкомату розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Петра Калнишевського, 7, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи викрадену ним банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 видану АТ КБ «ПриватБанк» у користування потерпілій ОСОБА_7 , здійснив поповнення мобільного номеру - НОМЕР_5 на суму 31 гривня, які належали ОСОБА_7 , таким чином викрав їх, тим самим спричинивши останній майнової шкоди на суму 31 гривня.
Таким чином ОСОБА_3 незаконно заволодів вище вказаними грошовими коштами, обернувши їх на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 231 гривня.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Крім того, 10.09.2019 року приблизно о 19.30 год., знаходячись в продуктовому кіоску по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 , марки «Redmi Not4», чорного кольору іmеі: НОМЕР_10 та іmеі: НОМЕР_11 , де була встановлена сім карта оператора «Київстар» НОМЕР_12 , який лежав на торгівельному прилавку, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 25.11.2019 року, становить 866,33 грн. Після чого, разом із викраденим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди у розмірі 866,33 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів визнав, суду пояснив. В середині літа 2019 року близько 22.00-23.00 год., більш точної дати не пам`ятає та зазначає, що дата вірно відображена у обвинувальному акті, він ішов по вул. Свято-Миколаївській м. Кривого Рогу на зупинку громадського транспорту «Українська» з боку проспекту Поштовий. Був темний час доби, однак він почув як неподалік грає музика, автомобіль який проїжджав по дорозі освітив місце звідки лунала музика, де він побачив біля непрацюючого фонтана мужчину, який спав, підійшов до нього поруч з ним побачив, пляшку недопитого алкоголю, плитку шоколаду, пачку чіпсів, мобільний телефон, музичну колонку та сумку, ремінь якої знаходився в руці потерпілого, яка не була стиснута. Скориставшись тим, що потерпілий спить взяв телефон, музичну колонку та сумку, та пішов на зупинку громадського транспорту, при цьому музику виключив. Підійшовши ближче до зупинку громадського транспорту «Українська», перевірив вміст сумки де знайшов картку «Приват Банку», коштів у сумці не було. Після цього на телефоні потерпілого, який не був заблокований, ввів комбінацію цифр «3700» і змінив пін код банківської картки, в зв`язку з чим розвернувся та попрямував в сторону проспекту Поштовий до банкомату, щоб зняти кошти з банківської карти.
Проходячи повз місця вчинення крадіжки, бачив як потерпілий, разом з якоюсь жінкою, ходить біля житлового будинку. В банкоматі з картки потерпілого зняв більше 1000 грн. точну суму не пам`ятає та вважає, що в обвинувальному акті зазначено вірну суму. З залишку коштів на банківській картці потерпілого, поповнив свій мобільний телефон якого пам`ятає лише останні цифри номера «4646». Згодом сумку потерпілого викинув, а телефон та музичну колонку продав, отримані кошти витратив на власні потреби.
За вказаних обставин вважає, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковані його дії по вказаному факту за ч. 2 ст. 186 КК України і такі підлягають перекваліфікації на ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки ним було вчинено таємне викрадення чужого майна. На думку обвинуваченого потерпілий його оговорює, оскільки не хоче визнати, що насправді будучи в стані алкогольного сп`яніння спав на землі, про неправдивість версії потерпілого свідчить те, що останній був в шортах та доріжка по якій потерпілий буцім то ішов, покрита щебенем, у випадку падіння на таку поверхню, були б отримані пошкодження колін, в наслідок зриву сумки було б завдано ще суттєвіших пошкоджень, яких у потерпілого не було.
Після того як здійснив крадіжку у потерпілого ОСОБА_6 , десь після опівночі, ідучи від банкомату на проспекті Поштовий поблизу церкви на лавочці помітив хлопця з дівчиною, які спали, поруч біля них знаходилась жіноча сумка, яку він викрав та з такою пішов за будівлю РАЦС, яка розміщена поруч. Відкрив сумку та забрав наявний в ній мобільний телефон іРhon, посвідчення водія на жіноче ім`я, якого не пам`ятає, жіночу косметику та банківську картку, в сумці залишились навушники та гаманець, згодом сумку викинув у смітник. Оскільки телефон був заблокований то картку з такого встановив на мобільний телефон ОСОБА_6 та змінив пін код картки «Приват Банку». Після чого в банкоматі зняв 200 грн. залишок коштів на картці перевів на поповнення свого мобільного телефону на суму 31 грн. Зважаючи на те, що телефон не можливо було розблокувати то продав його на запчастини знайомому, отримані кошти використав на власні потреби.
Згодом посвідчення водія він віддавав своєму братові, що той повернув його потерпілій.
У вересні 2019 року в вечірній час, день та час вірно зазначені в обвинувальному акті, зайшов за цигарками в продуктовий кіоск по АДРЕСА_2 . На прилавку магазина побачив мобільний телефон, який непомітно для інших викрав. Вийшовши з кіоску чохол телефону та сім картку викинув та за декілька днів продав телефон в комісійному магазині за 900 грн., кошти витратив на власні потреби. Модель телефону не пам`ятає.
Усі злочини вчиняв, через відсутність у нього будь-якого доходу та неможливість влаштуватись на роботу, після влаштування на роботу жодних злочинів не вчиняв, що просить врахувати при призначенні покарання та суворо не карати.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчинених ним злочинах передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, його вина повністю та об`єктивно підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду показаннями потерпілих та іншими доказами, зокрема:
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 14.07.2019 року десь о 22.00 год. він повертався додому з магазину «Варус», що на вул. Українська в м. Кривий Ріг. Десь за 50 м. до будинку по вул. Свято-Миколаївська, 26 відчув удар в ділянку шиї від якого впав на коліно, інстинктивно повернув голову та позаду побачив обвинуваченого ОСОБА_3 з перебинтованою рукою, який зняв з нього сумку та після цього побіг в сторону проспекту Поштовий. В чому був одягнений обвинувачений він не пам`ятає, однак обличчя запам`ятав добре. Через деякий час після вказаної події пішов додому. Згодом почав блокувати банківську картку та побачив, що з картки зняли гроші та поповняли мобільний телефон. З ранку наступного дня повідомив поліцію про вчинений щодо нього злочин. Також зазначає, що в день скоєння щодо нього злочину він перебував в стані алкогольного сп`яніння, який оцінює як стан середнього сп`янінні, що не заважав йому опізнати нападника. Також з власної волі їздив на експертизу, яка жодних тілесних ушкоджень на його тілі не виявила. Усі викрадені речі: телефон, колонка, картка «Приват Банку», пляшка мартіні, плитка шоколаду та 350 грн. перебували у викраденій сумці. З його банківської карти зняли 1300 або 1400 грн. Також зазначає, що раніше мав інсульт, декілька струсів головного мозку, тому для виведення його з рівноваги не потрібний сильний удар, експертизу щодо наявності стану алкогольного сп`яніння відносно нього не проводили.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 15.07.2019 року близько 01.00 год. вона, разом із своїм знайомим, сиділа на лавці по вул. Свято-Миколаївській м. Кривого Рогу і згодом виявила, що зникла її сумка в якій знаходився мобільний телефон «Iphon7+» з сім картою, гаманець в якому не було коштів, банківська картка «Приват банку», парфуми, навушники та посвідчення водія. Згодом виявила, що з банківської картки було знято 200 грн. а залишок коштів переведено на поповнення мобільного телефону. На наступний день звернулась в поліції з приводу даної події. 16.07.2019 року, через соціальну мережу, як згодом з`ясувалось брат обвинувачено, повідомив, що знайшов водійське посвідчення потерпілої та намагався поверну його.
Протоколом огляду місця події від 15.07.2019 року, яким проведено огляд території біля будинку АДРЕСА_2 , де відбувся злочин відносно потерпілого ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 10-12);
Витягом з електронного документа розміщеному в особистому кабінеті «Приват 24» потерпілого ОСОБА_6 з якого вбачається, що з банківської карти потерпілого НОМЕР_13 , 15.07.2019 року о 00.25 год. знімались готівкові кошти в сумі 1450 грн. з банкомату по пр. Поштовий, 1 о 02.41 год. поповнювався мобільний НОМЕР_5 через банкомат (т. 1 а. с. 25-26);
Висновком експерта №34/12.1/713 від 27.08.2019 року та додатками до нього, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки "Samsung Galaxy " модель: SM-A305FZKUSEK складає 4999,67 грн., ринкова вартість аудіо колонка "Sony SRS-XB 31/ВС", складає 2183,33 гривень. Питання щодо вартості пляшка "Мартіні Біянко" ємкістю 0,5 л., пачка чіпсів "Pringles" не вирішувалося за відсутності вихідних даних (т. 1 а. с. 53-58);
Відповіддю №48/6-5048 від 02.01.2018 року, згідно якої ПТ «Ломбард «ТОП» Аксентьєв О. О. і Компанія» повідомила, що ОСОБА_10 НОМЕР_14 заклав до ломбарду: 16.07.2019 року мобільний телефон "Samsung А-30", імеі1: НОМЕР_2 ; імеі2: НОМЕР_3 та "Sony SRS-XB 31/Вlac", s/n НОМЕР_15 ;
Протоколом огляду від 18.11.2019 року, яким за згодою ОСОБА_11 було оглянуто мобільний телефон «Samsung SM-A305», імеі1: НОМЕР_2 ; імеі2: НОМЕР_3 , який добровільно видав ОСОБА_11 пояснивши при цьому, що вказаний телефон придбав наприкінці жовтня 2019 року у ломбарді. Під час огляду телефон вилучено. (т. 1 а. с. 139);
Протоколом огляду від 11.01.2020 року, яким оглядався мобільний телефон обвинуваченого в якому було встановлено дві сім картки, одна з яким за номером НОМЕР_5 (т. 1 а. с. 171-172);
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 опізнав ОСОБА_3 як чоловіка, який 14.07.2019 року викрав його майно (т. 1 а. с. 177-178);
Протоколом огляду від 09.09.2019 року та фото таблицею до нього, яким оглядалось місце вчинення злочину за адресою АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 202-204);
Витягом з електронного документа розміщеному в особистому кабінеті «Приват 24» потерпілої ОСОБА_7 з якого вбачається, що з банківської карти потерпілої НОМЕР_7 , 15.07.2019 року о 02.28 год. знімались готівкові кошти в сумі 200 грн. та о 02.31 год. поповнювався мобільний телефон НОМЕР_5 з банкомату по АДРЕСА_4 (т. 1 а. с. 214);
Протоколом огляду від 30.01.2020 року, яким оглянуто посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 (т. 2 а. с. 8-9);
Висновком експерта №19/104-17/1/5/114 від 03.02.2020 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону «Ірhon7 plus» могла складати 7666,67 грн. (т. 2 а. с. 19-23);
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2020 року, згідно якого ОСОБА_13 опізнав ОСОБА_3 , як особу яка у липні 2019 року приносив йому телефон «Ірhon7 plus», для розблокування (т. 2 а. с. 28-29);
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_14 , опізнала ОСОБА_3 як особу, яка взяла мобільний телефон з прилавку магазину по АДРЕСА_2 (а. с. 38-40);
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2019 року, де ОСОБА_15 опізнав ОСОБА_3 як чоловіка який 19.09.2019 року в магазині ФОП « ОСОБА_16 », АДРЕСА_5 продав мобільний телефон «Хіомі Редмі» (а. с. 41-43);
Висновком експерта №34/12.1/1007 від 25.11.2019 року, вартість телефону марки «Хіомі» могла складати 866,33 грн. (а. с. 51-54).
Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно. Однак дана кримінально правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_3 діяння не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки досліджені судом докази свідчать про те, що умисел ОСОБА_3 був скерований на таємний характер викрадення чужого майна. Стороною обвинувачення не надано суду достовірних даних про те, що дії обвинуваченого, які носили таємний характер, були викриті, про що знав останній, і з метою утримання викраденого втік з місця події, як і не надано достовірних доказів умислу обвинуваченого на відкрите викрадення чужого майна та доказів, що обвинувачений застосував, відносно потерпілого, насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я. Фактично покази потерпілого, протиставляються показам обвинуваченого, інших об`єктивних даних, як то висновку експерта, який би підтвердив факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень чи інших доказів, на підтвердження даної обставини, показів свідків які б підтверджувала висунуте органами досудового розслідування обвинувачення суду не представлено. Вказані обставини призводять до наявності сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України.
Такі обставини ставлять під сумнів і протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2020 року який проведено з 17.34 до 18.00 год. та відео фіксація відповідної процесуальної дії, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_6 пояснив та показав, за яких обставин вчинявся злочин відносно нього (т. 1 а. с. 179-182). Слідчий експеремент проведений виключно з показів потерпілого, тому такий доказ не може братися до уваги, оскільки на думку суду не підтверджує достовірність чи недостовірність зафіксованих в ньому даних. Крім цього враховується й те, що слідчий експеримент проводився за природнього освітлення, а злочин було вчинено в нічний час доби, що не дає можливості встановити важливі обставини, зокрема чи можливо в нічний час за описаних потерпілим обставин розпізнати особу, яка завдала удару.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
В межах повноважень суду щодо перекваліфікацію злочину окреслених нормою ч. 3 ст. 337 КПК України згідно якої зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинувачено, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочини, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 186 КК України, (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно) на ч. 2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно).
Змінюючи кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд враховує, що чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 цього Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж як і крадіжка вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування, залежно від характеру насильства чи погрози, як грабіж чи розбій.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
Крім цього суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено жодними доказами, які б брались до уваги поза розумним сумнівом, факт викрадення у потерпілого ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 315 гривень, пляшки "Мартіні Біянко" ємкістю 0,5 л, вартістю 135,00 гривень та пачка чіпсів "Pringles", вартістю 67,00 гривень.
Як і не доведено факт спричинення матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 за викрадену жіночу сумочку із шкірозамінника, вартістю якої зазначається 500 гривень, парфумів "Jo Malone WOOD SAGE AND SEA SALT", унісекс, 30 мл, зазначена вартістю 1400 гривень; жіночий гаманець марки "Juicy Couture" моделі Leopard Print Velour Wallet, зазначена вартістю 1600 гривень та навушників Iphone, вартість яких зазначено 1000 гривень. При цьому висновком експерта не підтверджено вказану вартість викраденого у потерпілої майна, як і не надано інших доказів на підтвердження вартості викраденого майна. Факт викрадення такого майна не ставиться під сумнів, оскільки про викрадення такого вказала як сама потерпіла так і безпосередньо обвинувачений.
Вказуючи на не доведення стороною обвинувачення розміру шкоди спричиненого потерпілій ОСОБА_7 суд враховую позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду висловлену у справі №420/1667/18 від 25.11.2019 року в якій зазначено, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного кримінальним правопорушенням.
Зазначені положення спрямовані насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).
При цьому особливістю норми п. 6 ст. 242 КПК щодо обов`язковості призначення експертизи є також те, що цей імперативний припис має застосовуватися у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто містять суспільно небезпечні наслідки, які можливо обчислити у вигляді збитків або шкоди довкіллю.
У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.
Таким чином, обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК України; по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта або залучити експерта.
Однак у даній справі експерт з наданих йому вихідним даних не зміг встановити вартість окремих видів майна, а отже розмір завданої злочином шкоди належним чином підтверджено не було, інших доказів на підтвердження вартості майна не надано.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом також не встановлено.
При цьому суд вважає неможливим визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину (згідно обвинувальних актів), оскільки у ч. 4 ст. 67 КК України вказано, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 185 КК України, судимість згідно ст. ст. 89, 90 КК України на час постановлення вироку не погашена, тому злочин в якому обвинувачується ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України є вчиненим особою, яка раніше вчиняла злочин по вказаній статті, і за який він був засуджений вироком суду, а тому в даному випадку наявна повторність злочинів, відповідно до п. 1 Примітки ст. 185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, характер та тяжкість вчинених ним злочинів, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочинами наслідків, спосіб вчинення злочинів і їх мотиви, обстановку вчинення злочину, ставлення винного до скоєного, відсутність обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання винного, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів, на обліку лікаря психіатра не перебував та не перебуває, звертався за медичною допомогою з листопада 2015 року з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками по листопад 2016 року, позитивно характеризується по місцю проживання, ставлення винного до скоєних злочинів зокрема останній у вчиненому кається. Також суд враховує, що головною метою покарання в силу вимог ст. 50 КК України є виховання та соціальна реабілітація винного тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства в зв`язку з чим ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 вироком Довгинцівського районного суду від 10 червня 2020 року засуджено до покарання у вигляді трьох років двох місяців позбавлення волі і злочини по даному кримінальному провадженні він вчинив до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складення призначених покарань.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
З обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають до стягнення в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз на досудовому слідстві у розмірі 628,04 грн. (т. 1 а. с. 52), 942,06 грн. (т. 2 а. с. 18), 628,04 грн. (т. 1 а. с. 50).
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов в кримінальному провадження не заявлявся.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався, відповідне клопотання прокурором не подавалось тому у суду відсутні підстави для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (років) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі частини 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 , покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складення призначених покарань, призначеного цим вироком та вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяці. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 .
- Мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» імеі1: НОМЕР_2 ; імеі2: НОМЕР_3 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим законному власнику;
- Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , передане на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - вважати повернутим законному власнику;
- сім карту № НОМЕР_16 , переданий на зберігання ОСОБА_17 , - вважити повернутим законному власнику;
Стягнути ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 628,04 грн. (шістсот двадцять вісім гривень чотири копійки), 942,06 грн. (дев`ятсот сорок дві гривні шість копійок) та 628,04 грн. (шістсот двадцять вісім гривень чотири копійки).
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.
На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити засудженим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження які не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1