Дата документу 31.05.2021 Справа № 328/24/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 328/24/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1059/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»

розглянула 31 травня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження № 0000787 від 04.12.2020 року та № 0000421 від 12.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлений в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зник та продовжує існувати, та через неможливість застосування альтернативних запобіжних західів.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 22 червня 2021 року включно з одночасним визначенням застави у розмірі 45 400 грн. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти цьому ризику.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає, що він ніколи не перебував у розшуку, під час досудового розслідування завжди з`являвся за першим викликом слідчого, під час судового розгляду також з`являвся на всі судові засідання та не має намірів переховуватись від правосуддя, навпаки активно сприяє слідству. Має міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує неповнолітнього сина, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, вказує, що вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не визнає та доказів за даним злочином проти нього немає. Ризики, на які посилається прокурор, нічим не обґрунтовані та не підтверджені. Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, при цьому, прокурор надав заяву про розгляд провадження за його відсутності, а обвинувачений не наполягав на участі захисника, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката ОСОБА_7 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.
З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо невизнання вини за ч. 3 ст. 185 КК України та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, у тому числі й за аналогічні злочини, тяжкості вчинених злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, очікуваного покарання, поряд із відсутністю місця роботи та постійного джерела доходу, судова колегія знаходить заявлений прокурором ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доведеним.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризику, який не зменшився та продовжує існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, як того просив обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що зміст оскаржуваного рішення засвідчує застосування відносно ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію ОСОБА_6 через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Твердження обвинуваченого про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики за місцем проживання не свідчать про зменшення існування зазначеного вище ризику та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на відсутність ризику переховування від суду є неспроможними, з огляду на те, що районним судом не було встановлено наявність вказаного ризику.

На думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_6 до 22 червня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4