ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2229/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 643/5911/18 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29.04.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001980 від 18.04.2014, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, -

встановила:
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 29.04.2021 клопотання прокурора задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, тобто до 27.06.2021 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу не вручено ані йому, ані його захиснику.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжувався неодноразово, при цьому розмір застави не змінювався, незважаючи на його клопотання про зменшення розміру застави.
Судовий розгляд триває три роки, він перебуває під вартою понад 5 років, а тому вважає, що згідно з частиною 5 статті 72 КПК України фактично він вже відбув покарання за інкримінованими йому злочинами.
Також посилається на те, що судом при не враховано дані про його особу.
Крім того, зауважує, що в оскаржуваній ухвалі відсутнє переконливе обґрунтування доведеності ризиків, а просто перелічено можливі ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Прокурор, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 3 статті 422-1 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, так як в силу вимог частини 4 статті 422-1 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, суд виходив з тих обставин, що ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, які існували при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились. Також суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим в інкримінованих злочинах, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, один з яких є особливо тяжким, раніше судимий, має незняту та непогашену судимість та дійшов висновку про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на покази недопитаних судом потерпілих та свідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна,, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується вчиненні ряду корисливих злочинів, в тому числі з проникненням у житло та за попередньою змовою групою осіб, один з яких є особливо тяжким, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був неодноразово засуджений, у тому числі за злочини проти власності, що додатково підтверджує існування ризику вчинення іншого злочину.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно вливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо тривалого перебування під вартою апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на те, що останній обвинувачується у скоєнні ряду кримінальних правопорушень, серед яких злочин, передбачений частиною 5 статті 185 КК України, відповідно до санкції якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, крім цього ОСОБА_6 не постійно перебував під вартою, а певний час мав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо порушення розумних строків судового розгляду заслуговують на увагу, проте не спростовують висновків суду щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, а також на необхідність вирішення питання щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в подальшому.

Надаючи оцінку посиланням обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на наявність позитивних характеристик з місця роботи та проживання та наявність у обвинуваченого малолітньої дитини, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення або запобігання існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість скоєних злочинів та строк покарання, який загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, не є безумовними підставами для зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутності підстав для застосування стосовно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 29.04.2021 за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29.04.2021 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, а також на необхідність вирішення питання щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: