КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0012243 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 9 грудня 2004 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2005 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2005 року за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185,ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 24 березня 2011 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 4 грудня 2016 року приблизно о 06.40 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , знаючи про те, що у приміщенні автомобільного газозаправного пункту ТОВ «АВАНТАЖ 7», розташованого за вищевказаною адресою, знаходяться грошові кошти та тимчасово відсутній оператор, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_5 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом підбору ходу замка вхідних дверей незаконно проник до приміщення автомобільного газозаправного пункту ТОВ «АВАНТАЖ 7», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 2, звідки повторно таємно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, викрав зі столу біля касового апарата грошові кошти, а саме: 8582 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 93 копійки, що належали ТОВ «АВАНТАЖ 7», та 22000 (двадцять дві тисячі) гривень, що належали особисто ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 сховав вищевказані кошти до кишені своєї куртки і з місця скоєння злочину з викраденими грошима зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АВАНТАЖ 7», , майнову шкоду на суму 8582 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 93 копійки, та спричинив громадянину ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень.

Не оскаржуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого в наслідок суворості, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся, одружений, має на утриманні двох дітей ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які проживають разом з ним.
Також обвинувачений вказує, що згідно довідки «Соціотерапія» № 425852 від 17 січня 2020 року на обліку у лікаря нарколога він не перебуває, за місцем реєстрації характеризується позитивно, має стабільний щомісячний дохід, зробив для себе відповідні висновки, з 4 грудня 2016 року не вчинив будь-яких злочинів, по справі цивільні позови не були заявлені, потерпілі до нього не мають жодних матеріальних та моральних претензій, у своїх письмових заявах просили суд призначити покарання, яке не буде пов`язане із реальним позбавленням волі.
До початку апеляційного розгляду обвинувачений подав зміни до апеляційної скарги, в яких просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Зміни до апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд дозволив розпочати допит обвинуваченого до встановлення порядку та обсягу дослідження доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 349 КПК України. Окрім того, він у своїх поясненнях вказував на те, що викрав 30000 (тридцять тисяч) гривень. На запитання прокурора, про перерахунок грошей, він відповів, що там було 30000тисяч грн. Однак, як зазначає обвинувачений, і суд і прокурор проігнорували той факт, що він не в повній мірі визнає свою вину і обставини, викладені в обвинувальному акті, і не уточнили, що сума яка вказана у обвинувальному акті не співпадає з сумою, яка була викрадена. Різниця складає 582.93 грн.
Після цього, як зазначає апелянт, суд, істотно порушуючи вимоги ч.2 ст. 349 КПК України, яка передбачає зміну порядку і обсягу дослідження доказів у разі необхідності,поставив на обговорення питання про визначення порядку і обсягу дослідження доказів, і в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, застосував відповідну норму КПК і розпочав розгляд кримінального провадження за спрощеною процедурою.
Окрім цього, апелянт посилається на те, що під час його допиту судом встановлено, що він перебуває на обліку у нарколога з 2005 року, а тому міг не у повній мірі розуміти обставини справи та те, що відбувається у суді, у тому числі, що означає спрощена процедура судового розгляду.
Також апелянт зазначає, що він погодився з тим, що написано в обвинувальному акті. У порушення вимог закону судом його не було допитано стосовно обставин вчинення злочину, зокрема, щодо суми викраденого, форми вини, мотивів та мети, а лише зазначено у вироку, що він підтвердив обставини щодо часу, місця, мети, способу та механізму вчинення крадіжки.
Запитань, які б допомогли встановити обставини, які підлягають доказуванню, згідно з вимогами ст. 91 КПК України, ні прокурором, ні судом до нього не ставилися.
При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що цією апеляційною скаргою не оспорюються обставини, які суд визнав недоцільним досліджувати згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому порушення вимог ст. 394 КПК України відсутні.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - застосування ст. 69 КК України, яка не підлягає застосуванню, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_5 необґрунтовано дійшов до висновку про можливість застосування до останнього ст. 69 КК України, та призначення покарання більш м`якого, ніж це передбачено санкцією ч. З ст. 185 КК України.
Як зазначає апелянт, судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення злочинів проти власності, раніше при призначенні покарання судами до нього застосовувалась ст. 75 КК України. На переконання апелянта, наведені обґрунтування доводять схильність ОСОБА_5 до вчинення злочинів, у тому числі, проти власності, а також його свідомого бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, а попередньо застосовані до ОСОБА_5 заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а отже, не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.
Отже, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя. Маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.
Таким чином, як зазначає прокурор, висновки суду про можливість застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а всупереч вимогам закону, Оболонський районний суд міста Києва незаконно застосував до обвинуваченого ст. 69 КК України, яка не підлягала застосуванню, що свідчить про неправильне застосування закон України про кримінальну відповідальність.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, виконувач обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі посилається на те, що судом до обвинуваченого застосовано ст. 69 КК України та призначено покарання, не передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_5 статті. Замість єдиного можливого виду покарання у виді позбавлення волі, визначеному законодавцем, обвинуваченому необґрунтовано призначено покарання у виді обмеження волі.
Прокурор акцентує увагу на тому, що судом взагалі не вказано, з яких мотивів він дійшов до висновку, що щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку та виховання 17-річного сина істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а, отже, вказані обставини безпідставно зазначені судом як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зазначені у судовому рішенні обставини є лише підставами для призначення покарання, що буде наближене до найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної правової норми. Однак, жодним чином не є підставою для застосування ст. 69 КК України. Тим більше, що вказані обставини безпідставно зазначені судом як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. На переконання апелянта, суд першої інстанції, ігноруючи відомості про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, відбував покарання у виді реального позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, продовживши вести злочинний спосіб життя, у своєму рішенні незаконно та необґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України та призначив невиправдано м`яке покарання.
Як зазначається в апеляційній скарзі, у даному кримінальному провадженні обвинувачений під тягарем зібраних доказів, вільно використовуючи право на захист, скористався можливістю визнати себе винним, прагнучи зменшити розмір покарання.
За таких обставин, виконувач обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_7 вважає, що судом безпідставно застосовано ст. 69 КК України, яка не підлягає застосуванню, а обвинуваченому призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, позицію прокурора, який просив задовольнити апеляційні скарги прокурорів, вважаючи апеляційну скаргу із змінами обвинуваченого безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження, за клопотанням сторін дослідивши обставини, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 ККУкраїни.
Відповідно до аудіозапису судового засідання від 4 березня 2020 року після оголошення прокурором обвинувального акта судом виконані вимоги ст. 348 КПК України, та на запитання суду обвинувачений вказав, що йому зрозуміло, у чому він обвинувачується, вину визнає повністю у тому обсязі обвинувачення і за тими обставинами обвинувачення, яке йому висунуто, згоден давати показання.
З урахуванням позиції обвинуваченого судом у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 349 КПК України, на обговорення винесено питання щодо обсягу доказів, які слід дослідити, та порядку їх дослідження.
Прокурором запропоновано допитати обвинуваченого, після чого повернутися до вирішення питання щодо обсягу та порядку дослідження доказів у справі. Захисником та обвинуваченим підтримана позиція прокурора, у зв`язку з чим судом постановлена ухвала про допит обвинуваченого з подальшим поверненням до вирішення питання щодо обсягу та порядку дослідження доказів у справі. Після цього судом запропоновано надати показання обвинуваченому.
Під час надання показань ОСОБА_5 останній чітко вказав час, місце та обставини вчинення ним злочину, показавши, що о 06.40 год. він приїхав на заправку «Авантаж7», заправився, відійшов трохи в сторону. Побачив, що не має оператора, зайшов у приміщення оператора, забрав гроші в сумі 30 тис.грн., які знаходились у цьому приміщенні, що він розкаюється у вчиненому. У подальшому протягом тижня його викликали у поліцію, і він одразу приїхав з цими грошима та повернув їх. Відповідаючи на запитання прокурора та суду, обвинувачений вказав, яким способом він відкрив двері приміщення оператора, що на двері приміщення оператора був кодовий замок, у якому він натиснув пальцями дві кнопки, двері відкрились самі. Кошти на місці злочину не перераховував. Перерахував вже дома. Там було 30000 грн. без дрібних. Гроші він не використовував.
Окрім того, обвинувачений, відповідаючи на запитання прокурора щодо перебування на обліку у лікаря нарколога та запитання суду вказав про те, що на обліку він не перебуває, у нього є відповідна довідка, що він нічого не вживає, у нього є сім`я, мати, а тому йому це не потрібно. Чого з ним так вийшло, пояснити не може, «біс поплутав», розкаюється у вчиненому. При цьому обвинувачений вказав, що потерпілі писали розписку про повернення їм викраденого у слідчого.
Допитавши обвинуваченого, суд повернувся до вирішення питання щодо обсягу та порядку дослідження доказів у справі.
Прокурор, враховуючи показання обвинуваченого, який повністю визнав обставини вчинення злочину, не оспорював суму заподіяної шкоди, вважала недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, та запропонувала встановити наступний порядок дослідження доказів: допитати обвинуваченого та дослідити докази, які характеризують особу обвинуваченого.
Захисник не заперечував щодо такого обсягу та порядку дослідження доказів.
Судом роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам, що запропонований прокурором порядок обсягу та дослідження доказів у справі, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, можливий тільки у тому разі, якщо ніхто з учасників процесу не оспорює ті факти, які викладені в обвинуваченні, що з показань обвинуваченого вбачається, що ним вказані факти не оспорюється. Обвинувачений підтвердив вказане. Судом роз`ясняються наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, на що обвинувачений вказує, що наслідки йому зрозумілі, і він погоджується з таким порядком. Судом постановлена ухвала про встановлення обсягу та порядку дослідження доказів, а саме - допит обвинуваченого та дослідження обставин, які характеризують його особу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі обвинувачений вказав про те, що апеляційною скаргою не оспорюються обставини, які суд визнав недоцільним досліджувати згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, з огляду на те, що обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювались а ні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а ні сума викраденого, а, окрім того, викрадені грошові кошти повернуті потерпілим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дотримані вимоги закону, передбачені ч. 3 ст. 349 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він перебуває на обліку у нарколога з 2005 року, а тому міг не у повній мірі розуміти обставини справи та те, що відбувається у суді, у тому числі, що означає спрощена процедура судового розгляду.
Так у матеріалах справи наявна довідка КМНКЛ «Соціотерапі» від 5 січня 2017 року, згідно зі змістом якої ОСОБА_5 перебуває під наркологічним диспансерно-дінамічним наглядом з січня 2005 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності. Проте, вказані доводи спростовуються як самим обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і відомостями, викладеними у досудовій доповіді, відповідно до якої згідно з довідкою КМНКЛ «Соціотерапія» № 425300 від 8 січня 2020 року обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Зазначені в апеляційній скарзі обставини також спростовуються долученою до апеляційної скарги копії довідки КМНКЛ «Соціотерапія» № 425852 від 17 січня 2020 року про те, що ОСОБА_5 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-дінамічним наглядом не перебуває.

Окрім того, даними судового розгляду, зафіксованими на технічному носії інформації, спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його не було допитано стосовно обставин вчинення злочину, зокрема, щодо суми викраденого, форми вини, мотивів та мети.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, вчинене з проникненням у інше приміщення.

Кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється як в апеляційних скаргах, так і під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурорів про неправильне застосування Кримінального закону судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також відомості, що характеризують обвинуваченого, як особу, який раніше неодноразово судимий, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога з січня 2005 року. При цьому суд врахував, що обвинувачений стверджує при цьому, що його вже знято з обліку у лікаря нарколога, проте, відповідного належного документу, який би підтвердив вказану обставину, він суду не надав. За місцем реєстрації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» надала інформацію про те, що скарг від сусідів та мешканців будинку щодо ОСОБА_5 не надходило. Характеристики обвинуваченого за місцем його фактичного проживання сторонами суду також не надано. ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, проживає з матір`ю його молодшої дитини, 2018 року народження, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Обвинувачений повідомив, що його старша дитина, 2002 року народження, також проживає з ним, оскільки матір цієї дитини позбавлено батьківських прав (про що документів не надано, проте іншими учасниками не спростовано).
Одночасно судом враховані й інші відомості про особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, ставлення до вчиненого ним діяння, сімейний стан, не вчинення обвинуваченим нових злочинів після 4 грудня 2016 року.
Судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання, - щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, а також виховання без матері неповнолітнього сина ОСОБА_11 , 2002 року народження.
З врахуванням висунутого обвинувачення, дотримуючись меж судового розгляду відповідно до ст. 337 КПК України, судом обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Судом також врахована позиція потерпілих, викладена у заявах до суду, про незастосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі.
Врахувавши вище наведене, сукупність пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України та призначення йому покарання більш м`яке, ніж це передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, а у виді обмеження волі, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг прокурорів про те, що судом при призначенні покарання не взято до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення злочинів проти власності, раніше при призначенні покарання судами до нього застосовувалась ст. 75 КК України, проте, обвинувачений знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, у тому числі, проти власності, а також його свідомого бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вказані обставини враховані.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи містять досудову доповідь, згідно з висновком якої орган пробації вважає, що виправлення особи без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження при проведенні досудового розслідування обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та, відповідно до змісту обвинувального акта, слідчий під час досудового розслідування дійшов висновку, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку (ас. 5).
Будь-яких даних про те, що обвинувачений не визнавав вину, не сприяв розкриттю злочину, або іншим чином перешкоджав проведенню досудового розслідування, матеріали справи не містять, що, на переконання колегії суддів, як раз і свідчить про щире каяття з боку обвинуваченого.
Окрім того, під час допиту в суді першої обвинувачений також визнав вину повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував свої дії, висловлював готовність понести покарання, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, і вказані обставини у сукупності свідчить саме про щире каяття обвинуваченого.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений також визнав вину у вчиненні злочину, висловлював жаль з приводу вчиненням ним злочину, повідомив, що працює, проживає з дружиною, з якою на даний час перебуває вже у зареєстрованому шлюбі, та з дітьми.
Встановлені обставини спростовують доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність визнання судом першої інстанції такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття.

З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, те, що з моменту вчинення вказаного злочину пройшов тривалий строк і будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений вчинив будь-які правопорушення протягом цього строку, стороною обвинувачення не надано, обставин, визнаних судом першої інстанції такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, а також виховання без матері неповнолітнього сина ОСОБА_11 , 2002 року народження, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 3 років обмеження волі, не є занадто м`яким або несправедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, і рішення суду в цій частині є мотивованим та не суперечить вимогам ст. 69 КК України.
При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду, а тому апеляційні скарги обвинуваченого, прокурораОСОБА_6 , виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , виконувача обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3