У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про повернення апеляційної скарги

31 травня 2021 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , ознайомившись зі змістом апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 про арешт майна,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 про арешт майна,яке було вилучено17.05.2021 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в нежитловому приміщенні, яке орендує ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000316 від 25.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Миколаївського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в які просить скасувати рішення слідчого судді та накласти арешт на належне ОСОБА_3 майно, вилучене в ході обшуку 17.05.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна або про відмову у ньому підлягає апеляційному оскарженню.

При цьому КПК України не встановлено чіткого перелік осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, а в п. 10 ст. 393 КПК України вказано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. Останнє положення узгоджується зі змістом ч. 7 ст. 173 КПК України, згідно якої підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Таким чином за загальним правилом власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже належить до категорії «іншої особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

З вищевикладених положень КПК України щодо арешту майна, у тому числі його оскарження, вбачається, що законодавець розрізняє можливість оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Разом з тим, з положень ст. 172 КПК України випливає, що з клопотанням про накладення арешту на майно має право звернутися лише слідчий за погодженням з прокурором, прокурор, а з метою забезпечення цивільного позову і цивільний позивач.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, в кримінальному провадженні № 0000316 , внесеному до ЄРДР за фактом викрадення ОСОБА_6 у ОСОБА_7 майна з правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 185 КК України, із клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, у якому зазначив, що арешт майна в даному випадку має на меті збереження речових доказів.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 , в інтересах якої адвокатом подана апеляційна скарга, немає правового статусу в цьому кримінальному провадженні, а тому вона та її представник адвокат ОСОБА_2 не є учасниками судового провадження щодо розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно. За такого, вони не мають права оскаржити рішення слідчого судді, постановлене за результатом розгляду клопотання слідчого.

Крім того, слід зауважити, що положеннями ч. 7 ст. 173 КПК України визначено перелік осіб, які мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна, а саме підозрюваний, обвинувачений, треті особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт. Будь яких доказів того, що зазначене в клопотанні слідчого майно є власністю ОСОБА_3 адвокатом апеляційному суду не надано. За такого, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 є третьою особою, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_2 не мають право оскаржувати ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 , відповідно п. 2 ч. 3 ст. 399КПК підлягає поверненню апелянту.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 399 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 про арешт майна, яке було вилучено 17.05.2021 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в нежитловому приміщенні, яке орендує ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000316 від 25.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її ухвалення.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1