Справа № 314/4920/20
Провадження № 1-кп/314/257/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000785 від 26.10.2020 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Юрківка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 19.03.2010 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.ч.1, 2, 3 ст.185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 30.09.2010 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.03.2010 призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 12.06.2012 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 1 місяць 18 днів;
- 13.01.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 06.02.2018 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 06.02.2018 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

- 23.07.2018 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2018, призначено 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2020 року, у нічний час доби (більш точного часу встановлено не було), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за місцем мешкання свого знайомого, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , під час спільного розпиття спиртних напоїв в приміщенні кімнати - зали, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 заснув, викрав чоловічу барсетку чорного кольору (яка матеріальної цінності не має), в якій знаходились грошові кошти в сумі 2 тисячі доларів США (за курсом Національного банку України станом на 25 жовтня 2020 року - 28,265 гривень за 1 долар, на загальну суму 56 530 гривень), 100 000 гривень - купюр номіналом 1000 гривень та купюри номіналом по 500 та 200 гривень, на загальну суму 156 тисяч 530 гривень. Після чого, не зупиняючись на досягнутому, з поверхні столу викрав мобільний телефон марки «Sigma» X-Style 31 power dual sim червоного кольору, вартість якого складає (згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № 3959 від 28.11.2020) 657 грн. 36 коп., та покинув місце вчиненого злочину разом з викраденим майном, розпорядившись останнім у подальшому на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 157 тисяч 187 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому злочину у повному обсязі, погодився з кваліфікацією своїх дій за ч.3 ст. 185 КК України та обставинами, викладеними в обвинувальному акті, також визнав розмір заявленого потерпілим позову.
Крім того, пояснив, що в кінці жовтня 2020 року він випив із ОСОБА_5 у нього вдома. Красти він наміру не мав, але, коли побачив сумку з грошима, його щось «перемкнуло» і він її викрав. Взяв також телефон ОСОБА_5 , викликав таксі та поїхав в с.Кінські дозори, куди приїхав десь опівночі до свого батька. Разом з ним випив, а своїй тітці віддав 2 тисячі доларів, іншу суму в гривнях, 100 тисяч, він взяв із собою. На таксі доїхав до м.Пологи, а з м.Полог на маршрутному таксі в м.Запоріжжя. На зупинці «площа Пушкіна» він зустрів свого колишнього колегу, ОСОБА_6 , з яким зайшли в «забігайлівку» та випили. Розплачувався він, а ОСОБА_7 бачив в нього гроші. Далі він нічого не пам`ятає, прокинувся на зупинці, грошей в нього вже не було. Він подзвонив ОСОБА_7 , але той сказав, що нічого не знає.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що знав ОСОБА_8 декілька місяців, домовилися, що останній буде допомагати йому по господарству доглядати свиней.
У кінці жовтня 2020 року було свято День водія, і вони разом з ОСОБА_9 відмітили його, випили, і він заснув. Коли прокинувся зранку, то побачив, що немає сумки з грошима, де було 100 тисяч гривень та 2 тисячі доларів США. Він зразу подзвонив ОСОБА_10 і сказав, щоб той повернувся та повернув йому гроші. Чекав добу, а потім написав заяву до поліції.
Просив суд суворо покарати обвинуваченого, призначити максимальне реальне покарання, оскільки обвинувачений не повернув йому із 100 тисяч жодної копійки і продовжує скоювати крадіжки майна в інших людей. Попередні покарання з іспитовим строком не дають бажаного результату, ОСОБА_11 не виправляється, спричиняє людям шкоду і на каїться.
З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину та розміру цивільного позову, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, та дослідженням матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Учасники судового провадження проти зазначеного не заперечили. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановлено добровільність їх позицій, а також роз`яснено, що вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши та оцінивши в сукупності вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що завдало значної шкоди.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним діяння, яке відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше судимий, за допомогою до лікарів нарколога і психіатра не звертався, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Також, суд враховує те, що ОСОБА_3 був неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, призначені покарання у вигляді позбавлення волі із звільненням від його відбуття на певні строки не стали достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів, обвинувачений ОСОБА_3 за період 10 років систематично скоював крадіжки.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_3 не здійснено жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілій особі.
На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке повинно бути адекватним характеру вчинення дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно роз`яснень, наданих в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 на суму 100000,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки такий розмір був визнаний обвинуваченим, а отже, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, а також внаслідок встановлення судом вини обвинуваченого ОСОБА_3 у завданні такої шкоди потерпілій особі та причинного зв`язку між його неправомірними діями та шкодою.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

Отже, майно потерпілого ОСОБА_5 , передане йому на відповідальне зберігання, необхідно залишити останньому

Витрати, пов`язані із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 під час судового розгляду не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з дня фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити, стягнувши з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму в розмірі 100 000,00 грн.
Речові докази: барсетку чорного кольору, мобільний телефон марки «Sigma» X-Style 31 power dual sim червоного кольору, три техпаспорти, водійське посвідчення, банківську картку, грошові кошти в сумі 86 грн., грошові кошти в сумі 2 тисячі доларів США, передані на зберігання потерпілому, - залишити ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_12

12.05.2021