ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1068/21 Справа № 209/2031/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника третьої особи ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.06.2021 року за № 0000234, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Як видно з ухвали, в ході розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя встановив, що слідчим та прокурором не доведено, що саме автомобіль марки "Камаз" д.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , користувачем якого був ОСОБА_10 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, в той час як в судовому засіданні було лише формально наголошено на тому, що вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, при цьому у клопотанні відсутні посилання на характерні ознаки сипучої речовини жовтого кольору, зовні схожої на пісок, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно.
Не погоджуючись з цією ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити нову, якою накласти арешт на майно, яке було вилучене 04 червня 2021 року, а саме: автомобіль марки Камаз д.з. НОМЕР_3 та на завантажений в кузов цього автомобіля пісок, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування цим майном.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а її висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, в частині не зазначення осіб, яким повідомлено про підозру, відсутність доказів стосовно предмету злочину, не зазначення напряму використання піску.
Так, в апеляційній скарзі указується на те, що відмовою у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно було позбавлено орган досудового розслідування можливості провести експертизу для встановлення виду та характеристик піску. Крім того, зазначається у скарзі на те, що слідчий суддя безпідставно підмінила поняття власника майна на третю особу. Звертається увага й на те, що пісок є також предметом вчинення злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали судового провадження за клопотанням, співставивши їх з матеріалами провадження, вимогами кримінального процесуального закону та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Апеляційним переглядом встановлено, що 04 червня 2021 року СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування, у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 04.06.2021 близько 11 години 45 хвилин екіпажем СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП було виявлено порушення встановлених правил використання надр, що створило небезпеку для довкілля.
З протоколу огляду місця події від 04.06.2021, складеного слідчим СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ОСОБА_11 , в присутності понятих, за участі ОСОБА_10 , видно, що вилучено автомобілю Камаз д.з. НОМЕР_1 .
З протоколу також слідує, що по трасі Т 0412 у м. Кам`янському Дніпропетровської області було виявлено автомобіль Камаз д.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на ОСОБА_7 , з піском, який за словами водія, був взятий біля бази відпочинку та віз для будівництва.
Слідчий, за погодженням з прокурором, в межах кримінального провадження № 000234, звернувся до слідчого судді суду першої інстанції з клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки Камаза НОМЕР_1 та загруженим до нього піском, які знаходяться за адресою: м. Кам`янське, траса Т 0412, неподалік магазину Rudi та тимчасово вилучені з метою збереження доказу.
Постановою слідчого СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 04.06.2021 вищевказані автомобіль та пісок який завантажений до причепу визнано речовим доказом.
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором, про накладення арешту на майно.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Апеляційним переглядом матеріалів провадження встановлено, що ці вимоги кримінального процесуального закону виконані не були.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як видно з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання слідчого з формальних підстав та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні, зокрема наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для інших осіб.
Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Зі змісту клопотання убачається, що в ньому міститься виклад скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули) встановлених органом досудового розслідування, посилання на положення ст. ст. 131, 167, 170 КПК України, в той час як відсутнє належне обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження. Зокрема, в клопотанні про арешт майна не розкрито виду (класифікацію) вилученого піску, його об`єм, що свідчить про невідповідність клопотання вимогам закону.
При цьому, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, орган досудового розслідування не доведено в клопотанні, у зв`язку з чим, це майно слід вважати таким, що є знаряддям вчинення злочину, яке зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є об`єктом кримінально-протиправних дій, набуте кримінально-протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення злочину, тобто, не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
З огляду на вищезазначене, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту.
Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки слідчий суддя, в мотивувальній частині, фактично встановила його невідповідність вимогам закону та не повернула його з встановленням строку на усунення недоліків, а розглянула по суті.
З огляду на викладене, ухвала слідчого судді, на підставі вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, про повернення клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з цим клопотанням.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.06.2021 року за № 0000234, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4