Єдиний унікальний № 946/8300/20
Провадження № 1-кп/946/146/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

02 березня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001163, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Комишівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, без освіти, працюючого за наймем, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисниця ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_6 , цивільна позивачка ОСОБА_7 , представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 ОСОБА_8 , представниця персоналу органу пробації ОСОБА_9 .

Представниця персоналу органу пробації ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання повідомлення, звернулася із заявою про розгляд досудової доповіді у її відсутності. Відповідно ж до ч. 3 ст. 327 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.23 жовтня 2020 року приблизно о 18:30 годині ОСОБА_3 , знаходячись на АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, за допомогою сапи наніс один удар ОСОБА_10 в область голови зліва, у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку важкого ступеню з формуванням внутрішньо мозкового крововиливу у лівій скроневій ділянці та з крововиливами під тверду мозкову оболонку (субдуральне нашарування (кров у лобно-тім`яно-скроневій ділянці зліва)), перелом кісток склепіння черепа (багато уламковий вдавлений перелом лобної та тім`яної кістки зліва), забитої рани лівої лобно-тім`яної ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 121. Умисне тяжке тілесне ушкодження

1. Умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя,
карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності позиції учасників судового провадження, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, у тому числі щодо цивільного позову, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , допитом потерпілого ОСОБА_6 , дослідженням висновку судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень та дослідженням документів щодо заходів забезпечення кримінального провадження та документів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

5.Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. У ході судового розгляду він детально розповів про обставини кримінального правопорушення та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, мотиви та спосіб завдання ним тілесних ушкоджень. Так, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що з постраждалим ОСОБА_10 він був знайомим з дитинства, у них були хороші стосунки. 23.10.2020 р. він вжив значну кількість алкоголю та перебував у стані сп`яніння. Ввечері того дня він їхав у с. Комишівка Ізмаїльського району на своїй підводі, а постраждалий ОСОБА_10 на мотоблоці. Коли вони зустрілися, то зупинились, ОСОБА_10 почав йому щось казати, вони зійшли зі своїх транспортних засобів, та він взяв з кузова мотоблока постраждалого сапу, якою наніс удар в область голови постраждалого ОСОБА_10 . Після цього вони розійшлися: ОСОБА_10 сів за кермо мотоблока та поїхав, а він на підводу, після цього він приїхав додому та ліг спати. Він визнає, що наніс тяжкі тілесні ушкодження постраждалому, а тому погоджується та готовий сплачувати кошти у рахунок відшкодування завданої шкоди, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та цивільної позивачки ОСОБА_7 про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 127 324,04 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_7 48 000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди він визнає у повному обсязі. Він працює на сезонній роботі пастухом, а тому взимку у нього відсутня можливість заробляти кошти. Як тільки весною з`явиться у нього робота, то він відразу почне відшкодовувати завдану шкоду.

6.Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснив, що постраждалий ОСОБА_10 доводиться йому рідним братом. Він не був присутнім при події та не бачив, як саме його братові були завдані тілесні ушкодження. Зі слів дружини брата, йому відомо, що ОСОБА_10 приїхав ввечері додому сам на мотоблоці, ввечері ж вони викликали швидку допомогу, а на ранок брат вже був без свідомості. На даний час його брат ОСОБА_10 перебуває у тяжкому стані, він визнаний інвалідом першої групи «А», самостійно не може харчуватися, не може говорити, самостійно не пересувається та потребує стороннього догляду, а тому проходить реабілітацію у спеціалізованому закладі. Вони витратили велику суму коштів на його лікування, і ще скільки знадобиться коштів у майбутньому йому невідомо. Просить призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, оскільки він жодного разу не поцікавився станом здоров`я брата.

7.Характер завданих тілесних ушкоджень та ступінь їх тяжкості встановлені шляхом проведення судово-медичної експертизи, відповідно до даних висновку експерта № 442 від 09.12.2020 року, згідно з яким ОСОБА_6 за ступенем та характером спричинені саме такі тілесні ушкодження, що зазначені у п. 1 вироку у викладі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Після отримання вказаних тілесних ушкоджень постраждалий ОСОБА_10 мав можливість здійснювати самостійно будь-які координовані дії (ходити, розмовляти, чинити опір і т.д.), однак він міг здійснювати обмежений обсяг координованих дій та в короткий проміжок часу, який пов`язаний з наростаючими явищами ускладнень відкритої черепно-мозкової травми.

8.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів, досліджених судом зі згоди усіх учасників судового провадження, дає підстави суду зробити висновок, що вони є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 умисно завдав постраждалому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, шляхом нанесення удару сапою в область голови. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідно до обвинувального акта, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК.

9.При цьому, суд, діючи відповідно до ст. 337 КПК лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, позбавлений можливості надати оцінку доводам захисниці щодо того, що зібраними доказами не доведені наслідки у виді спричинення психічної хвороби потерпілому або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, оскільки стороною обвинувачення не ставляться в провину обвинуваченому ОСОБА_3 саме такі наслідки, про які зазначила захисниця.

10.Так, ч. 1 ст. 121 КК відноситься до складів злочинів з матеріальним складом, тобто він вважається закінченим з моменту настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження за будь-якою з альтернативних ознак, наведених у диспозиції ч. 1 ст. 121 КК. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 саме за ознакою небезпеки цього тілесного ушкодження для життя в момент заподіяння, що є достатнім для настання відповідальності за цією частиною статті, і з чим погодились під час судового розгляду усі учасники судового провадження. В обвинувальному акті не йдеться про обвинувачення ОСОБА_3 у завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 за будь-якою іншою ознакою, у тому числі і за ознаками умисного тілесного ушкодження, що спричинило психічну хворобу потерпілому або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину. Саме тому суд, з урахуванням положень ст. 337 КПК щодо меж судового розгляду, позбавлений можливості розглядати та надавати оцінку наявності чи відсутності таких ознак та наслідків, про які в обвинувальному акті не йдеться.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
11.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що також вказано в обвинувальному акті.

12.До обставини, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

13.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність інших обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_3 .

Мотиви призначення покарання
14.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

15.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, в залежності від санкції частини статі обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин.

16.Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочину є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

17.Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 р. у справі № 207/5011/14-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

18.Суд враховує те, що за ступенем суспільної небезпечності (тяжкості) склад вчиненого ОСОБА_3 злочину відносяться до простого (основного) складу злочину, оскільки він містить у собі основні ознаки злочину і не містить обтяжуючих (кваліфікуючих) обставин.

19.Більше того, в діях обвинуваченого наявна лише одна кваліфікуюча ознака, що значно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

20.На рівень суспільної небезпеки та, відповідно, на ступінь тяжкості вчиненого злочину впливають такі обставини, що злочин є умисним та в результаті його вчинення людині було спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Але, діючи лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд не може розглядати та приймати до уваги наслідки, про які зазначив потерпілий у виді тяжкого стану постраждалого ОСОБА_10 , що можна оцінювати за іншими ознаками ч. 1 ст. 121 КК, оскільки в обвинувальному акті про це не йдеться.

21.Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

22.Суд також враховує і думку потерпілого ОСОБА_6 про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 найсуворішого покарання, але вона не може бути вирішальною. Обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене справедливе й достатнє покарання не тільки заради його кари, а й задля досягнення інших цілей його призначення, таких як виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. При цьому мають бути враховані ступень тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, конкретні обставин справи. Обраний вид та міра покарання та порядок його відбування мають бути достатніми для виправлення винного.

23.За місцем проживання Комишівським сільським головою обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, скарги з боку сусідів і мешканців села на нього не надходили, спиртними напоями не зловживає.

24.Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. Орган з питань пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі, та у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, є доцільним покладання на нього обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

25.Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, того, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, готовий відшкодовувати завдану шкоду, його позитивної характеристики, того, що він вчинив хоча і тяжкий злочин, але без кваліфікуючих обставин, середніх ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, того, що відповідно до досудової доповіді його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі, а також того, що у нього наявна лише одна обставина, що обтяжує його покарання, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в нижніх межах санкції ч. 1 ст. 121 КК та зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, оскільки, на думку суду, призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

26.Також, враховуючи дані досудової доповіді, суд вважає, що виправленню ОСОБА_3 сприятиме додатково покладений обов`язок, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 76 КК, а саме виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку
27.При вирішенні цивільного позову з урахуванням його подальших уточнень, пред`явленого потерпілим та цивільним позивачем ОСОБА_6 та цивільною позивачкою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення на користь ОСОБА_6 127 324,04 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також про стягнення на користь ОСОБА_7 48 000 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 100 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК, у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

28.Таким чином, із вказаних норм права випливає, що шкоду, завдану потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_6 та цивільній позивачці ОСОБА_7 , повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, в результаті якого і виникла у потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 та цивільної позивачки ОСОБА_7 майнова та моральна шкода, вина обвинуваченого повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав пред`явлений цивільний позов та заявив про готовність відшкодовувати завдану ним шкоду.

29.Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 усього підлягає стягненню 227 324,04 грн., а на користь ОСОБА_7 усього підлягає стягненню 148 000 грн.

30.Судом встановлено, що ОСОБА_3 затримувався у даному кримінальному провадженні 24 жовтня 2020 року, однак був звільнений з-під варти у зв`язку з обранням відносно нього 26 жовтня 2020 року ухвалою слідчого судді запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, строк якого сплив 22 грудня 2020 року, у зв`язку з чим продовженню не підлягає. На підставі ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 24 по 26 жовтня 2020 року має бути зараховане ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку день за день.

31.Згідно ч. 4 ст. 174 КПК з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року арешт та в силу ч. 9 ст. 100 КПК сапу з дерев`яним держаком, добровільно видану 24.10.2020 р. ОСОБА_7 , слід повернути законному володільцю, а саме ОСОБА_7 , светр в зелену-білу смугу, вилучений під час затримання у ОСОБА_3 , слід йому повернути, а змиви з обох рук та зрізи нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_3 слід знищити як речі, що немають ніякої цінності.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:
1.ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

2.На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на строк три роки.

3.Згідно ст. 76 КК, покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч. 1, п. 4 ч.3 ст. 76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

4.У силу ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 02 березня 2021 року.

5.Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 24 по 26 жовтня 2020 року, виходячи з розрахунку день за день.

6.З набранням вироком законної скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2020 р. арешт, та сапу з дерев`яним держаком, добровільно видану 24.10.2020 р. ОСОБА_7 , повернути законному володільцю, а саме ОСОБА_7 ; вилучений під час затримання у ОСОБА_3 светр в зелену-білу смугу, повернути ОСОБА_3 , змиви з обох рук та зрізи нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_3 знищити.

7.Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 227 324,04 грн. (двісті двадцять сім тисяч триста двадцять чотири гривні 04 копійки). Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 148 000 грн. (сто сорок вісім тисяч гривень).

8.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
9.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

10.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
11.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1