Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/760/2021 Єдиний унікальний № 756/847/17
Категорія: ч. 3 ст 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора і обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 січня 2021 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом були враховані значимі для даного провадження обставини, дані про особу обвинуваченого, який має громадянство інших держав (республіки Грузії та Канади), те, що ОСОБА_8 тривалий час переховувався від слідства та суду і перебував у розшуку, здійснивши втечу з-під варти; те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини; те, що стосовно ОСОБА_8 наявні інші кримінальні провадження за якими він обвинувачується також у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення злочинів. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічним інтересам, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи. На переконання місцевого суду, відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, в т.ч. і домашній арешт, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Одночасно, районним судом була врахована і стадія судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом досліджені не в повному обсязі, і за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, на що вказує характер протиправних дій, в яких ОСОБА_8 обвинувачується.
На переконання суду першої інстанції, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча і дещо знизились, але продовжують існувати і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строків тримання під вартою.
Як зазначає захисник, в судовому засіданні вже було допитано деяких свідків, і жоден з них не заявив про те, що ОСОБА_8 або будь-ким з його оточення здійснювався на них тиск, тобто ризик впливу на свідків та потерпілих на сьогоднішній день не доведений і є припущенням.
З приводу того, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснив втечу з під-варти, то ця обставина не може братися до уваги, оскільки, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком, а на даний час вирок, ухвалений Деснянським районним судом м. Києва не набув законної сили, у зв`язку з чим суд першої інстанції не вправі посилатись на таку обставину.
Просить сторона захисту звернути увагу, що ОСОБА_8 хоча і обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 49 КК України, питання про застосування даності до особи, що вчинила тяжкий злочин, вирішується судом і якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.
Зазначає сторона захисту і про те, що оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_8 фактично позбавлено можливості піклуватися про родину, вести бізнес, отримувати належну медичну допомогу.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 наведена аналогічна вимога щодо скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року, як незаконної, необґрунтованої, невмотивованої та постановлення нової про відмову у задоволенні клопотання прокурора про подовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .
Як зазначає захисник, суд в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, прийняв до уваги обставини, викладені в клопотанні прокурора від 12 листопада 2020 року щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без посилання на відповідні матеріали. Всі ухвали суду щодо обрання та продовження запобіжного заходу, як і подані клопотання прокурором, за своїм змістом є ідентичними попередніх ухвал і клопотань, що є порушенням ч.ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, і даних, з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 до цього часу, що останній буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню стороною обвинувачення не надано, а судом не аргументовано.
Крім того, як звертає увагу сторона захисту, суд безпідставно не прийняв до уваги доводи захисників, що досудове розслідування у вказаному провадженні вже завершено, всі докази на думку обвинувачення зібрані та знаходяться в матеріалах провадження.
Крім того, вважає, що судом не були враховані наступні доводи:
-незаконність оголошення ОСОБА_8 у розшук;
-в ході судового розгляду досліджені показання свідка ОСОБА_12 , які є сумнівними та не можуть підтверджувати обвинувачення ОСОБА_8 ;
-майже в повному обсязі досліджені всі письмові докази сторони обвинувачення, які в переважній більшості є недопустимими та неналежними; досліджені відповідні вироки судів, які набрали законної сили та згідно з якими більшість речових доказів у справах знищено.
Підсумовуючи, захисник зазначає, що суд безпідставно, утримуючи ОСОБА_8 під вартою, створює йому умови, за яких він потерпає від свавілля, яке не припиняється та не відбувається належного реагування на порушення прав та свобод ОСОБА_8 , що є порушенням ст. 5 Конвенції.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
До початку апеляційного розгляду провадження від захисника ОСОБА_6 надійшла письмова заява про неможливість його участі в судовому засіданні з поважних причин та про розгляд апеляційних скарг за його відсутності.
Вислухавши пояснення обвинуваченого та захисників, які в повному обсязі підтримали апеляційні скарги про скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року та зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурорів, які вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції з`ясовані всі обставини, з якими пов`язана можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Відповідно ухвали суду, при вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд врахував, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що спричинило загибель потерпілого, а тому являє собою значну суспільну небезпеку.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції враховано і стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджені у повному обсязі, а за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, на що вказує характер протиправних дій, в яких ОСОБА_8 обвинувачується.
Також, в матеріалах контрольного кримінального провадження наявна ухвалу підготовчого судового засідання Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, відповідно до якої в провадженні цього суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 с. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України (а.с 29), що свідчить про наявність ризику, передбаченого положеннями ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що на даний час є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватими у злочині, який відноситься до категорії особливо тяжких та у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). При цьому суд послався на те, що враховує, що ОСОБА_8 тривалий час перебував у розшуку, внаслідок чого у вказаному кримінальному провадження здійснювалось спеціальне судове провадження, і вказані обставини підтверджуються наявними у провадженні матеріалами (а.с. 2, 31-32).
З огляду на значимі для даного провадження обставини, дані про особу обвинуваченого, який має громадянство інших країн (Республіки Грузії та Канади), те, що він тривалий час переховувався від слідства та суду та перебував у розшуку, здійснивши втечу з-під варти, те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, те, що стосовно ОСОБА_8 наявні й інші кримінальні провадження, за якими він обвинувачується також у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що може свідчити про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, колегія суддів вважає, що на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи, а тому, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, на даному етапі ґрунтовано продовжив ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
А тому доводи апеляційних скарг сторони захисту про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції, - є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах провадження даними, а також змістом оскаржуваного рішення.
Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_8 , то і ці посилання сторони захисту за відсутності будь-якої належної медичної документації про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Крім того, посилання в апеляційних скаргах на те, що судом першої інстанції не було враховано, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведено і вони взагалі відсутні, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України та зазначені в рішенні суду першої інстанції, продовжують існувати, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Посилання захисників в поданих апеляційних скаргах на те, що з урахуванням перебування ОСОБА_8 під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, загальний строк його перебування під вартою наразі становить більше 10 років, у зв`язку з чим наявні підстави стверджувати, що останній у кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та має бути негайно звільнений, є непереконливими, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано нормами КК України при призначенні покарання, і в даному випадку продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи сторони захисту в апеляційних скаргах в частині недоведеності вини ОСОБА_8 - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора і обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 22 січня 2021 року включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4