Справа №489/565/20
Провадження №1-кп/489/354/21
УХВАЛА
іменем України
22 лютого 2021 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, щодо якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотанняпро застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004223 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаїв, місце проживання якої зареєстровано та проживає за АДРЕСА_1 , неодруженої, інваліда ІІ групи, раніше не судимої,

за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 12 листопада 2019 року приблизно о 09:30 проникла до квартири АДРЕСА_2 , де із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні потерпілій ОСОБА_7 удару вхідними дверима в голову, відкрито заволоділа майном останньої, а саме мобільним телефоном Нокіа 1100, вартістю 300 гривень з сім-карткою мобільного оператору «Водафон» номер НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, а всього на загальну суму 300 грн. Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 300 гривень, такими своїми діями вчинила суспільнонебезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

ОСОБА_4 пояснила, що 12.11.2019 року прийшла до ОСОБА_7 та попросила позичити їй 50 грн., а коли остання відмовила у її проханні, ОСОБА_4 пройшла до кімнати квартири і забрала мобільний телефон, який в подальшому викинула, а сім-карту залишила собі.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, які надані прокурором та зібрані в ході досудового розслідування по кримінальному провадженні, а саме: протоколом огляду події від 12.11.2019 року, за змістом якого при огляді квартири АДРЕСА_2 , в одній із кімнат обстановка порушена, всі речі розкидані по кімнаті; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.11.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 показала як до її квартири штовхаючи останню вхідними дверима проникла жінка на ім`я ОСОБА_8 , після чого у спальній кімнаті почала шукати грошові кошти викидаючи речі із шухляд комоду по кімнаті, як заволоділа мобільним телефоном «Нокіа» та грошовими коштами у розмірі 13500 гривень; фототаблицею до протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.11.2019 року, відповідно до якого під час затримання ОСОБА_4 , було проведено її обшук, в ході якого виявлено сім-карту оператора «Водафон-Україна», яка постановою про визнання речовим доказу та долучення речового доказу до кримінального провадження від 15.11.2019 року визнана речовим доказом по справі; копією ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14.11.1019 року про задоволення клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про проведення допиту потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час досудового розслідування в судовому засіданні.

Судом досліджено СD-диск із записом проведеного допиту потерпілої ОСОБА_7 під час досудового розслідування в судовому засіданні, за змістом якого остання пояснила, що 12 листопада 2019 року вранці ніби постукали у двері ОСОБА_7 , остання вийшла та привідкрила двері, але ОСОБА_10 стукнувши у двері відкрила їх потім ударивши по голові потерпілу зайшла у квартиру як господиня, почала ніби обшукувати квартиру. В столі була дерев`яна коробочка червоного кольору, спочатку потерпіла взяла її але ОСОБА_11 видерла з рук, відкрила її, а там кошти були, які потерпіла збирала на власні похорони там було 10000 грн. Потім ОСОБА_8 почала штовхати потерпілу, кричати, вийшла така потасовка. Кричала до потерпілої, щоб та давала кошти, але у потерпілої коштів не було, всі речі розкидала по кімнаті, все кидала об землю і стелю, і ніби вже як зібралась йти, але побачила телефон, взяла його, почала погрожувати потерпілій. ОСОБА_8 і раніше приходила до ОСОБА_7 , майже кожний день, завжди просила кошти, тепер до своєї квартири вона її не запрошувала. Періодично перевіряла кошти у коробочці там було 10000 гривень, а ще пенсія 3300 гривень, яку теж складала у коробочку. ОСОБА_8 вирвала коробочку з рук і витягаючи все що там було забрала і кинула її. Потерпіла впевнена що ОСОБА_8 забрала кошти та телефон.

Сідок ОСОБА_12 пояснила, що в листопаді 2019 року до квартири ОСОБА_7 , яку вона вважає своєю бабусею, вранці ввірвалася ОСОБА_4 , яка забрала у потерпілої зібрані на поховання 10000 грн., пенсію в розмірі 3500 грн. та мобільний телефон. Про події, які відбувались у квартирі, свідку розповіла потерпіла, з її слів вона також знає про суми викрадених коштів, пенсію бабуся отримала за два дні до викрадення.

Враховуючи, що показання потерпілої під час слідчого експерименту та допиту різняться в частині місцезнаходження скриньки із грошовими коштами в розмірі 10000 грн. на комоді та у шафі, розмір пенсії також зазначався потерпілою 3300 грн. та 3500 грн., пояснення свідка ОСОБА_12 щодо сум грошових коштів є похідними від тієї інформації, яку вона знала від потерпілої, інших будь-яких належних та допустимих доказів про заволодіння обвинуваченою грошовими коштами в сумі 13500 грн. суду не надано, то обставини відкритого викрадення чужого майна в сумі 13500 грн. стороною обвинувачення не доведено.

Згідно наданих характеризуючи матеріалів ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 ММР з 1998 року, являється інвалідом ІІ групи безстроково. Неодноразово лікувалась з діагнозом «Шизофренія, проста форма. Психопатоподібний синдром», раніше не судима. За місцем мешкання характеризується негативно. Сусіди скаржаться регулярно на агресивну поведінку по відношенню до них, порушує громадський порядок, спиртними напоями не зловживає.

Крім цього, за висновком судово-психіатричного експерта №3 від 20 грудня 2019 року ОСОБА_4 на момент кримінального правопорушення страждала шизофренією, проста форма, постійний перебіг, зростання дефекту за змішаним типом. ОСОБА_13 (F 20.0); в час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 не могла в повній мірі давати звіт своїм діям та керувати ними; ОСОБА_4 на теперішній час страждає шизофренією, проста форма, постійний перебіг, зростання дефекту за змішаним типом. ОСОБА_13 ; Психічне захворювання ОСОБА_4 є хронічним, та позбавляє її можливості в повній мірі давати звіт своїм діям та керувати ними; ОСОБА_4 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

За таких обставин, суд за сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, як окремо так і у їх взаємозв`язку, вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у житло.

Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 з урахуванням характеру та тяжкості наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинення суспільно небезпечного діяння, необхідно задовольнити і застосувати до останньої примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Керуючись ст. ст.93, 94 КК України, ст.ст.503, 512, 513 КПК України, суд

постановив:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Сім-картку мобільного оператору «Водафон» номер НОМЕР_2 , визнану речовим доказом постановою слідчого від 15.11.2019 року, залишити власнику.

Компакт-диск із допитом потерпілої ОСОБА_7 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскарженим в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя