Справа № 308/4041/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2021 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування у частині арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування у частині арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, згідно з яким просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судці Ужгородського міськрайонного суду від 15.04.2021 року у справі № 308/4041/21 в частині заборони користуватися, а саме дозволити користуватися автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передати на відповідальне зберігання ОСОБА_4 (на підставі довіреності).

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 15.04.2021 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_4 з 08.05.2019 року відповідно до витягу бази ATM та належить ОСОБА_5 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . 10.04.2021 року під час проведення огляду було вилучено автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною користуватися та розпоряджатися, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 . Транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений з метою його огляду експертом та подальшого проведення експертизи. Належний ОСОБА_4 автомобіль з 15.06.2020 року і по даний час зберігається на відкритій місцевості на території Ужгородського відділення поліції і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу тощо. Тому, вважає, що в таких умовах неможливе подальше зберігання автомобіля, оскільки Ужгородське відділення поліції не має можливості зберігати автомобіль належним чином, тобто в закритому приміщенні. Крім того, ОСОБА_4 займається та допомагає своїй дружині у здійсненні нею підприємницької діяльності, основним видом якої є надання послуг з поставки товарів, що є єдиним джерелом доходу. Оскільки транспортний засіб використовується подружжям в якості джерела доходу, встановлення такого обмеження позбавляє ОСОБА_4 та його сім`ю основного законного джерела засобів існування, що в подальшому вплине на їх матеріальне. Водночас, за інформацією, отриманою від правоохоронних органів, всі необхідні експертизи з автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вже проведені, а відтак необхідність перебування таких речей у віданні правоохоронних органів не є процесуально виправданою. ОСОБА_4 зобов`язується забезпечити належні умови зберігання транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до ухвалення судом рішення у кримінальному провадженні.

Володілець майна ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, при цьому адвокатом подано заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що клопотання підтримує, та додатково повідомивши, що автомобіль було оглянуто експертом, тобто фактично виконано процесуальну дію з метою якої такий вилучався.

Слідчий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, відповідно до якої просить розглянути клопотання без його участі, повідомивши, що транспортний засіб «Мерседес Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експертами оглянутий, однак висновки судових експертиз в орган досудового розслідування ще не надійшли.

Розглянувши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2021 року (справа № 308/4041/21) задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановлено накласти арешт на майно транспортний засіб, із забороною користуватися та розпоряджатися ним, що вилучено 10.04.2021 року під час проведення огляду, а саме на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий суддя виходив з наявності сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно, що було вилучено 10.04.2021 року під час проведення огляду, а саме транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є доказом злочину та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак про обґрунтованість та задоволення клопотання з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, з контекстного аналізу наведених норм слідує, що заявник при поданні певного клопотання зобов`язаний довести обставини, на які він посилається.

Слідчий суддя зазначає, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення на даній стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 не доведено, що є необхідність у забезпеченні кримінального провадження, як арешт на майно в частині його користування, що накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2021 року (справа № 308/4041/21), на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 .

На підставі довіреності від 30.04.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрованої в реєстрі за № 2675, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником в органах нотаріату та інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо розпорядження, користування, експлуатації та відчуження автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Водночас слідчий суддя констатує, що положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, при цьому слідчий повідомив, що транспортний засіб експертами оглянутий, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376, 394, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування у частині арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2021 року (справа № 308/4041/21) на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у частині заборони користування вказаними транспортним засобом.

Передати автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з правом користування вказаним транспортним засобом, без права ним розпоряджатися.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1