Провадження №1-кп/447/200/21
Справа №447/1668/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2021 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000038 від 23.02.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Трилісці, Рожищенського району Волинської області, громадянина України, непрацевлаштованого, із середньою освітою, неодруженого, на даний час відбуває покарання в ДУ «Миколаївська ВК № 50» за ч.2 ст.125, ч.1 ст.152 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в Державній установі «Миколаївська виправна колонія № 50» (далі ДУ «МВК №50), яка знаходиться в с. Заклад, Стрийського району Львівської області, будучи упродовж року, а саме 28.09.2020 підданим стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), терміном на 1 місяць, 23 лютого 2021 року о 08 год. 30 хв. вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації ДУ «МВК № 50», яка виразилась у тому, що ОСОБА_3 , відбуваючи дисциплінарне стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор (далі - ДІЗО) та згідно графіку чергування та розпорядку дня для засуджених, які відбувають покарання у ДІЗО, на лютий місяць 2021 року, затвердженого 01.02.2021 начальником ДУ «МВК №50» ОСОБА_6 , та відповідно до ст. 107 КВК України, 23.02.2021 року повинен був чергувати та прибрати у ДІЗО і будучи забезпеченим необхідним інвентарем для здійснення прибирання, в демонстративній, зухвалій і категоричній формі, в присутності інших працівників установи, відмовився виконати законну вимогу представника адміністрації установи - начальника ДУ «МВК №50 ОСОБА_6 щодо прибирання житлового приміщення (камери) ДІЗО вказаної установи виконання покарань.

Крім того, 08.02.2021 року засуджений ОСОБА_3 „ який має заборгованість за виконавчим листом № 167/946/19 виданий 11.11.2019 Рожищенським районним судом Волинської області та на підставі якого 11.03.2020 Рожищенським РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції винесено постанову ВП № 61059818 про примусове стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, будучи працевлаштованим в майстерні установи в столярному цеху, що розташований на території ДУ «МВК №50» та відповідна до п.4 розділу 2 ПВР УВП, ч.3 ст.107 КВК, ч.2 ст.118 КВК України зобов`язаний був працювати і будучи забезпеченим необхідним індивідуальним засобом, після пред`явлення йому представником адміністрації - помічником начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації ОСОБА_7 законної вимоги приступити до роботи, в демонстративній, зухвалій і категоричній формі відмовився виконати вказану законну вимогу представника адміністрації установи.

Крім цього, 10.02.2021 року о 06:00 год., засуджений ОСОБА_3 , вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації ДУ «МВК №50», яка виразилась у тому, що ОСОБА_8 , будучи згідно графіку чергування у житловому (спальному) приміщенні № 3 відділення СПС №3 та розпорядку дня для засудженик на лютий місяць 2021 року, який затверджено 01.02.2021 начальником ДУ «МВК N250» ОСОБА_6 , та відповідно до встановленого порядку відбування покарання регламентованого пунктами 2, 3, 5, 6 абзацу 3 розділу 11 «Правил внутрішнього розпорядку УВП» та ч.3 ст. 107 КВК України, 10.02.2021 повинен був чергувати та прибрати у вищевказаному житловому приміщенні і будучи забезпеченим необхідним інвентарем для здійснення прибирання, в демонстративній, зухвалій і категоричній формі відмовився виконати законну вимогу представника адміністрації установи - першого заступника начальника ДУ «МВК №50» ОСОБА_9 щодо прибирання житлового приміщення вказаної установи виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, будучи особою яка відбуває покарання у виді позбавлення волі і яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у вигляді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України.

26.05.2021 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_10 було укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої сторони домовилися про те, що ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, обставини яких викладено в оголошеній йому підозрі. Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком ( вироком від 07.10.2019 Рожищенського районного суду Волинської області ) та визначити остаточне покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ,обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_10 просили вказану угоду про визнання винуватості затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Враховуючи викладене, суд, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, умови якої відповідають вимогам КПК України та КК України.

Вказана угода укладена сторонами добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст.391 КК України. Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю і беззастережно.

Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений розуміє характер обвинувачення та вид покарання, яке йому буде призначене у разі затвердження угоди.

Угода про визнання винуватості не порушує прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших осіб.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Керуючись ст.ст. 370, 374,474, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.05.2021, укладену між прокурором Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000038 від 23.02.2021 та обвинуваченим ОСОБА_3 , з участю захисника ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді 1( одного) року позбавлення волі .

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за попереднім вироком ( вироком від 07.10.2019 Рожищенського районного суду Волинської області ) та визначити остаточне покарання у виді 1 ( одного)року 7(сім) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 26.05.2021

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1