Єдиний унікальний № 500/1075/17
Провадження № 1-в/946/42/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про направлення для відбування призначеного покарання

12 квітня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області подання Ізмаїльського міськрайонного відділу пробації Південного регіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації (далі орган пробації) про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Миколаївка м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого за наймем, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2017р. за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК,

учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , представник персоналу органу пробації ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 .

Суть питання, що вирішується
1.Орган пробації звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК), ч. 2 ст. 78 КК для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що 16 червня 2017 року ОСОБА_3 було роз`яснено порядок та умови відбування покарання та наслідки за їх невиконання. У цей же день, 16 червня 2017 року, засудженому була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію перший вівторок кожного місяця, з якою ОСОБА_3 був ознайомлений під підпис. Однак ОСОБА_3 , не зважаючи на застосовані письмові попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, порушує покладені на нього обов`язки, а саме не з`являється своєчасно на реєстрацію без поважних причин.

Так, 01 серпня та 05 вересня, 07 листопада 2017 року, 20 лютого та 17 квітня 2018 року ОСОБА_3 не з`явився на реєстрацію без поважних причини, за що 12 вересня, 14 листопада 2017 року, 28 лютого та 19 квітня 2018 року до нього були застосовані письмові попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Отже, ОСОБА_3 не виконав обов`язок, покладений судом, а саме періодично з`являтися на реєстрацію.

Встановлені судом обставини
2.Представник органу пробації ОСОБА_5 у судовому засіданні подання підтримала, просила суд скасувати засудженому ОСОБА_3 випробування та направити його для відбування призначеного судом покарання.

3.Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні подання органу пробації також підтримала, і також просила суд скасувати випробування та направити ОСОБА_3 для відбування покарання, оскільки ОСОБА_3 розумів наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, але він неодноразово допустив неявку на реєстрацію без поважних причин.

4.ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення подання органу пробації, хоча визнав обставини, викладені в поданні, та пояснив, що він дійсно не з`являвся на реєстрацію, але у зв`язку з тим, що виїздив з міста на роботу в інший населений пункт, а роботу він не міг залишити, щоб з`явитися на реєстрацію. Порядок та умови відбування іспитового строку його роз`яснювалися, він був ознайомлений з дня, коли йому необхідно було з`являтися на реєстрацію. Він також не з`являвся на реєстрацію, оскільки працював перед цим вночі, а тому у нього не було сил з`явитися у призначений день.

5.Захисник ОСОБА_6 під час судового розгляду просив відмовити в задоволенні подання, у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_3 під час іспитового строку з`являвся на реєстрацію, але із запізненням, і він надав пояснення щодо причин кожної неявки. Також слід взяти до уваги те, що він відбув майже усе покарання за вироком, а саме більше двох років.

6.Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2017 р. ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК до трьох років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, а саме періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.о.с. 4).

7.Постановою від 16.06.2017 р., з якою ОСОБА_3 був ознайомлений, йому були встановлені дні явки до органу пробації перший вівторок кожного місяця (а.о.с. 21), а постановою від 14.11.20217 р., з якою ОСОБА_3 також був ознайомлений під підпис, йому були встановлені дні явка до органу пробації перший та третій вівторок кожного місяця (а.о.с. 51).

8.Також ОСОБА_3 16 червня 2017 року були роз`яснені покладені судом обов`язки, а також він був попереджений про те, що у разі невиконання покладених судом обов`язків, звільнення від відбування покарання може бути скасоване судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання (а.о.с. 17).

9.З листків реєстрації вбачається, що ОСОБА_3 01 серпня, 05 вересня, 07 листопада 2017 року, 20 лютого та 17 квітня 2018 року не з`явився на реєстрацію без поважних причин (а.о.с. 22, 52), у зв`язку з чим 12 вересня, 14 листопада 2017 року та 28 лютого 2018 року органом пробації до нього було застосоване письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання у разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків (а.о.с. 37, 48, 90).

10.Із засудженим ОСОБА_3 також неодноразово проводилися індивідуально-профілактичні бесіди, під час яких йому знову ж таки роз`яснювались наслідки невиконання покладених обов`язків, а саме те, що випробування може бути скасоване та він може бути направлений для відбування призначеного покарання (а.о.с. 38 39, 49 50, 69, 91, 102).

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
11.Отже суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи, допитавши засудженого ОСОБА_3 , дійшов висновку, що подання органу пробації підлягає задоволенню, а засудженого ОСОБА_3 необхідно направити для відбуття призначеного покарання з таких підстав.

12.Згідно ч. 2 ст. 78 КК, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

13.Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

14.Згідно ч. 1 ст. 166 КВК, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

15.Частиною ж 2 ст. 166 КВК встановлено, що подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

16.Виходячи із граматичного тлумачення положень ч. 2 ст. 78 КК, в якій застосовані сполучники «або» та «і», то для прийняття судом рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання є достатньою наявність лише однієї із перелічених в ній обставин, а саме: або невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, або ж систематичне вчинення ним правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Це означає, що для прийняття судом рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання не є необхідним встановлювати наявність відразу цих двох обставин у сукупності, а лише однієї з них. При цьому, враховуючи застосований сполучник «або», ці дві обставини є альтернативними та жодним чином не пов`язані між собою і не впливають одна на одну. Їх наявність слід оцінювати окремо одна від одної, а саме невиконання засудженим покладених на нього обов`язків та систематичне вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення. І словосполучення «що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення» слід розуміти як єдине ціле та таке, що відноситься тільки до систематичного вчинення правопорушень, і не відноситься до іншої альтернативної підстави для направлення засудженого для відбування покарання, а саме до невиконання покладених на нього обов`язків. Саме тому, при оцінці наявності однієї з альтернативних підстав неможна їх суміщати та одну з них оцінювати через іншу. Тобто при оцінці наявності такої підстави, як невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, не є необхідним вирішувати питання чи свідчить це про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і при оцінці наявності підстави у виді систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, не є необхідним оцінювати чи свідчать вчинені правопорушення про направленість дій засудженого на невиконання покладених на нього обов`язків.

17.Крім того, суд звертає також увагу на те, що норма ч. 2 ст. 78 КК сформульована імперативно, і у випадку встановлення наявності хоча б однієї із зазначених підстав, то у суду відсутні дискреційні повноваження вирішувати чи направляти, чи не направляти засудженого для відбування покарання, а встановлений обов`язок суду прийняти рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Саме тому, при вирішенні питання про направлення засудженого для відбування призначеного покарання за поданням органу з питань пробації доказуванню та встановленню підлягають лише факти невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, та/або систематичне вчинення ним правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення. При цьому інші обставини для вирішення подання органу з питань пробації не мають значення, окрім тих, що обґрунтовують поважність причин невиконання покладених обов`язків.

18.Таким чином, системний аналіз положень ст. 78 КК дає підстави для висновку, що суд зобов`язаний ухвалити рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання у випадку, якщо засуджений під час іспитового строку або не виконує покладені на нього обов`язки, або ж систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення. При цьому значення має поведінка засудженого саме під час іспитового строку, а не до його початку та після його завершення.

19.Про успішне проходження засудженим іспитового строку можна було би вести мову тільки у випадку дотримання усіх правових наслідків звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що перелічені у ст. 78 КК, а саме не вчинення іншого кримінального правопорушення, виконання покладених на нього обов`язків та не вчинення систематично правопорушень, що потягли би за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. В іншому випадку, при порушенні протягом іспитового строку умов звільнення від відбування покарання, не можна вважати, що засуджений виправдав виявлену до нього судом довіру, своєю поведінкою довів своє виправлення та пройшов випробування, що було би підставою для звільнення його від призначеного покарання. Саме про це й йдеться у ст. 78 КК, якою встановлені правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку. І саме положення цієї норми мають бути застосовані судом у цьому випадку, а не будь-які інші.

20.При розгляді цього провадження суд оцінює наслідки звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання виключно під час іспитового строку, та не бере до уваги його поведінку до або після закінчення іспитового строку. Закінчення іспитового строку, без дотримання правових наслідків звільнення від відбування покарання з випробуванням в силу ст. 78 КК не означає про автоматичне звільнення засудженого від покарання. Питання про звільнення від відбування призначеного засудженому покарання вирішується судом в залежності від дотримання правових наслідків звільнення від відбування покарання з випробуванням, що прямо випливає з положень тієї ж ст. 78 КК. В іншому випадку, положення вказаної норми були би сформульовані інакше, та в ній були би закріплені положення про автоматичне звільнення засудженого від призначеного йому покарання зі спливом іспитового строку без рішення суду, як це зроблено у ст. 89 КК.

21.З досліджених же судом доказів випливає, що, незважаючи на неодноразово застосовані письмові попередження 12.09.2017 р, 14.11.2017 р. та 28.02.2018 р. про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання після неявок на реєстрацію 01.08.2017 р., 05.09.2017 р. та 20.02.2018 рю (а.о.с. 22, 37, 48, 52, 90), ОСОБА_3 продовжував не з`являтися на реєстрацію без поважних причин 07.11.2017 р., 20.02.2018 р. та 17.04.2018 р. (а.о.с. 52), документів, підтверджуючих поважність причини неявки не надав, посилаючись лише на зайнятість на роботі або на необхідність відпочинку після роботи. З урахуванням того, що засуджений мав з`являтися на реєстрацію протягом усього робочого дня, тобто з 08:00 до 17:00 години, а не в точно визначений час, то у нього була об`єктивна можливість виконувати цей обов`язок, і обставини, на які він послався, безумовно, є неповажними, і свідчать про його свідоме ігнорування виконання встановлених йому обов`язків, як умови звільнення від відбування покарання, та про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, його явка в інші дні не може бути визнано належним виконанням покладених обов`язків. Саме у їх виконанні своєчасно, у встановлені органом пробації дні і полягає належне виконання обов`язків. І неявка у визначений день слід вважати невиконанням обов`язку або неналежним його виконанням.

22.Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 за відсутності документально підтверджених об`єктивних обставин, що фактично позбавляли би засудженого можливості виконувати покладені судом обов`язки, не з`явився на реєстрацію 01 серпня та 05 вересня, 07 листопада 2017 року, 20 лютого та 17 квітня 2018 року, чим без поважних причин не виконав покладений на нього судом обов`язок.

23.Отже, оскільки ОСОБА_3 під його особистий підпис був повідомлений про необхідність з`являтися на реєстрацію до органу з питань пробації перший вівторок кожного місяця, а з 14.11.2017 р. перший та третій вівторок кожного місяця, та був повідомлений про можливі наслідки невиконання даного обов`язку, йому були відомі наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків. Однак, незважаючи на неодноразово застосовані до нього письмові попередження після невиконання без поважних причин покладеного на нього обов`язку з`являтися на реєстрацію, знов без поважних причин продовжив не виконувати обов`язок з`являтися на реєстрацію до органу пробації. Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 мав реальні можливості виконувати покладені на нього обов`язки, а факт неодноразових їх невиконань свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

24.При призначенні покарання під час ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, у зв`язку з чим звільнив його на підставі ст. 75 КК від його відбування з випробуванням за умови виконання покладених на нього судом обов`язків.

25.Але, враховуючи засаду невідворотності покарання, закріплену у ст. 5 КВК, а також того, що ОСОБА_3 не виправдав проявлену до нього довіру та не виконав умови його звільнення від відбування покарання з випробуванням, в силу імперативних положень ч. 2 ст. 78 КК його слід направити для відбування призначеного судом покарання.

26.З набранням ухвалою законної сили, з метою її виконання ОСОБА_3 підлягає затриманню та взяттю під варту, у строк його покарання також слід зарахувати строк його перебування під вартою у цьому кримінальному провадженні з 30 жовтня 2018 року по 23 лютого 2021 року.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК, ст. 166 КВК, ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:
1.Подання органу пробації задовольнити.

2.ОСОБА_3 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2017 р. за ч. 3 ст. 185 КК до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, направити для відбування призначеного вироком покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
3.З набранням ухвалою законної сили, з метою її виконання ОСОБА_3 затримати та взяти під варту.

4.Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення ухвали до виконання та фактичного його затримання, зарахувати йому у строк покарання у виді позбавлення волі на строк три роки строк тримання його під вартою у цьому кримінальному провадженні з 30 жовтня 2018 року по 23 лютого 2021 року.

5.Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

6.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

7.Учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали в суді, а засудженому та прокурору вручити копію ухвали негайно після її оголошення.

8.Повний текст ухвали оголошений 15 квітня 2021 року.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1