ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1169/21 Справа № 195/1052/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року задоволено клопотання слідчого, про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та продовжено відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 серпня 2021 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що ОСОБА_7 може: - переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; оскільки: 1) наявні достатні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, що свідчить про реальну небезпеку з боку ОСОБА_7 для оточуючих його людей; 2) ОСОБА_7 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, що спонукатиме його переховуватися від суду; 3) ОСОБА_7 відповідно до ст. 89 КК України вважається не судимий, однак раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, належних висновків для себе не зробив, відчуваючи реальну безкарність - вдався до кваліфікованої злочинної діяльності, що вірогідно свідчить про перетворення такої моделі поведінки у діяльності, що вірогідно свідчить про перетворення такої моделі поведінки у основний спосіб заробітку та проведення дозвілля, що може сприяти вчиненню інших кримінальних правопорушень та мати негативний вплив на суспільство. 4) ОСОБА_7 постійного місця роботи не має, тому наявна обґрунтована необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для останнього, до закінчення строків досудового розслідування.
Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки: застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України; у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі (в т.ч. цілодобового домашнього арешту) ОСОБА_7 зможе покинути відомі слідству його можливі місця перебування, внаслідок чого уповноважена особа не зможе реально контролювати виконання більш м`якого запобіжного заходу; під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_7 комусь на поруки, що виключає передачу його на поруки; у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі ОСОБА_7 зможе незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; ОСОБА_7 не має грошових заощаджень або родичів, які могли б його матеріально забезпечити, що виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Довідка про працевлаштування ОСОБА_7 та його виключно позитивна характеристика за місцем роботи, ствердження захисту, що підозрюваний офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, та зможе почати відшкодовувати потерпілому матеріальні збитки та витрати на лікування, не дає підстав для суду встановити підозрюваному більш м`який запобіжний захід, оскільки ОСОБА_7 відмовляється співпрацювати зі слідством, не дає показань.

Застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не створить належних умов для убезпечення членів суспільства від незаконного впливу, запобігання вчинення ним нових злочинів, оскільки такі заходи не здатні запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час судового засідання повідомлялось суду, що затриманий офіційно працевлаштований у ПАТ Дніпродор з 29.03.2021 року, щиро розкаюється та мав намір відшкодувати завдану шкоду майну та здоров`ю потерпілого, однак це не було враховано.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
З вимог ст. 177 КПК вбачається, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є безпідставними.
З матеріалів, наданих до апеляційного суду вбачається, що в провадженні СВ ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000090 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні вказаного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді, що ризики, які були підставою для застосування та продовження до підозрюваного запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно працевлаштований у ПАТ Дніпродор з 29.03.2021 року, щиро розкаюється та має намір відшкодувати завдану шкоду майну та здоров`ю потерпілого, однак підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, приходить до переконання, що підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, хоча в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, але раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення його вік, стан здоров`я, наявність соціальних зв`язків, матеріальне становище, необхідність проведення слідчих та процесуальних дій, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування останнього на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, характеризуючі данні про його особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я.

Проте, вищезазначені данні про підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4