Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/215/19
Провадження № 1-кс/499/10/21
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2021 року смт.Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 відвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Свою заяву про відвід судді він обгрунтував тим, що розгляд справи провадиться не об`єктивно. 04 березня 2020 року суддею винесено ухвалу про вихід суду з нарадчої кімнати, зазначена ухвала оскарженню не підлягає, а сторона захисту вважає, що її винесено з порушенням вимог КПК України.

Після виходу з нарадчої кімнати справа розглядається тривалий час, чим на думку сторони захисту порушуються права обвинуваченого ОСОБА_4 на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Сторона захисту посилається на недотриманням головуючим суддею ст.22 КПК України, тому не зможе прийняти законне та обґрунтоване рішення, тому є всі підстави для задоволення заяви про відвід.

Адвокат ОСОБА_5 просив розгляд заяви провести у його відсутність.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви та вважав її безпідставною.

Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, заяв клопотань не надавав, про причини неявки не повідомляв.

Представник потерпілого ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву та просив розгляд даного питання провести у його відсутність.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України, однією із обставин, що виключає участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні є наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як вбачається із заяви та посилань адвоката обвинуваченого іншою обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні є та обставина, що суддя ОСОБА_6 04 березня 2020 року суддею винесено ухвалу про вихід суду з нарадчої кімнати, зазначена ухвала оскарженню не підлягає, а сторона захисту вважає, що її винесено з порушенням вимог КПК України.

Після виходу з нарадчої кімнати справа розглядається тривалий час, чим на думку сторони захисту порушуються права обвинуваченого ОСОБА_4 на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Сторона захисту посилається на недотриманням головуючим суддею ст.22 КПК України.

Суд дослідивши заяву адвоката обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення відводу.

Частиною 1 статті 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засіданні зобов`язані заявити самовідвід. Відповідно до ч.2 ст.80 КПК України, за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

При тлумаченні змісту поняття «інші підстави, які викликають сумніви у неупередженості суду» необхідно дотримуватися балансу між виправданою необхідністю застосування широкого тлумачення цієї категорії та недопустимістю зловживання наявністю такого права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року, п. 66, 67).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Для висновку про наявність у конкретній справі правомірної підстави сумніватися у безсторонності судді думка особи може враховуватися, але вона не має вирішального значення. Вирішальним є те, чи можна вважати такі сумніви об`єктивно виправданими (див. рішення у справі : «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989 року, п. 48).

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України», наявність безсторонності судді відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного.

У заяві про відвід судді ОСОБА_6 не наведено конкретних фактів, які б викликали сумнів у його необ`єктивності чи неупередженості, а зазначені підстави на які посилається адвокат обвинуваченого взагалі не підтверджують та не вказують чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі, а твердження заявника та не згоду з процесуальним рішенням, яке не оскаржується не є підставою для відводу та доказом неупередженості та безсторонності судді ОСОБА_6 .

Також не надано жодного доказу неупередженості судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Таким чином, обставини, які наведені у заяві обвинуваченим, не є такими, що ставлять під сумнів неупередженість судді, не наведена наявність його особистої заінтересованості, відсутні докази, які б вказували про прихильність чи уподобання стосовно однієї із сторін та жодним чином не вказують про порушення ним норм КПК України, оскільки вказана заява фактично містить власні припущення заявника.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що заява про відвід судді не є вмотивованою, оскільки не містить достатніх, належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені ст.75 КПК України, крім того не встановлено інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 , а тому у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 80 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про відвід судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1