КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Першотравневим районним судом м. Чернівці апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись в обґрунтування своєї позиції на те, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, так як суд допустив неповноту судового розгляду, адже суд не дослідив обставини, які мали значення для з`ясування, а також допущено порушення розумних строків.
Як зазначає апелянт, висновки суду, які викладені у рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, адже 5 березня 2020 року у ранкову пору доби, на особистому прийомі в ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, працівник ТУ ДБР повідомив в усній формі, що відомості по заяві від 4 березня 2020 року до ЄРДР не внесені, перебувають ще на розгляді. Також апелянт зазначає про те, що у судове засідання до слідчого судді представник ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, витяг з ЄРДР суду не надав, при тому, що заява про вчинення кримінального правопорушення подавалась 4 березня 2020 року, а 23 грудня 2020 року винесена оскаржувана ухвала.
Апелянт наголошує на тому, що він довів факт наявності бездіяльності шляхом подання до слідчого судді скарги від 5 березня 2020 року, яка розглядалась, у якій він зазначив про усне повідомлення йому про бездіяльність.
На переконання апелянта, саме представник ТУ ДБР, розташоване у м. Києві, повинен доводити відсутність бездіяльності шляхом надання витягу з ЄРДР. Однак, як зазначає апелянт, вказаних обставин слідчий суддя не врахував, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалив незаконне рішення, не вмотивував свої висновки, внаслідок чого його ( ОСОБА_5 ) права були порушені.

Представник ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, належним чином повідомлений про день та час апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, позиції ОСОБА_5 , який вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності представника ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності представника ТУ ДБР, розташованого у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З матеріалів судового провадження встановлено, що 4 березня 2020 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення суддями Верховного Суду (ас. 2-4).

5 березня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що доводи особи, що подала скаргу щодо зазначеної у скарзі бездіяльності уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка виразилась у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань є безпідставними, оскільки відсутні докази того, що має місце факт такої бездіяльності.

З таким висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому колегія суддів враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, відповідно до якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам ВС МВС України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину згідно з Інструкцією № 1050 і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» «відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що він висловлює свою незгоду з судовим рішенням, постановленим суддями Верховного Суду, і така незгода ґрунтується на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин. Будь-яких даних про те, що судове рішення переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій воно ухвалено, заява не містить.

Враховуючи наведене, оскільки повідомлення ОСОБА_5 від 4 березня 2020 року про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів Верховного Суду ознак кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до його незгоди із прийнятим суддями рішенням при розгляді справи, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для скасування ухвали слідчого судді, а, відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, - залишити без зміни, апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2