Номер провадження: 11-кп/813/1740/21
Номер справи місцевого суду: 523/1706/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0002213, внесеному до ЄРДР 22.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року повернуто прокурору обвинувального акт від 30.01.2019 року у кримінальному провадженні № 0002213, внесеному до ЄРДР 22.12.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Підставами для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, у контексті приписів ст. ст.2-3, 7, 29, 42, 68, 110, 291, 283 КПК України. Суд першої інстанції виходив з того, що розглядуваний обвинувальний акт містить лише 1-й та 2-й аркуші цього акту, які складені державною мовою і не мають підписів слідчого чи прокурора, а 3-й та 4-й аркуші, - складені російською мовою і підписані слідчим та прокурором, але підписом перекладача не завірені.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з наступних підстав:

- до суду обвинувальний акт був скерований прокурором на 3- х аркушах на державній мові;

- обвинувальний акт складений слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності, а тому підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не встановлено;

- обставини щодо незалучення перекладача не підлягають встановленню у підготовчому судовому засіданні та не є підставою для повернення обвинувального акту, як такого, який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

- судом не взято до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, наданих в інформаційному листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року.

Враховуючи наведене, прокурор просить частково скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року в частині повернення обвинувального акту прокурору і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити. Крім того, прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін, а у задоволені клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відмовити.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з норм ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 статті 110 КПК України містить вичерпне поняття такого документу як обвинувальний акт. Зокрема визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, за наслідками підготовчого судового засідання судом, може бути прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору лише в разі невідповідності його вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
Вимоги до обвинувального акту сформовано у статті 291 КПК України, відповідно до якої, обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
Вказаною нормою закону встановлено вичерпний перелік вимог до обвинувального акту (до його форми та структури), перевірка на відповідність яким, є завданням саме підготовчого судового засідання, без його розгляду по суті.
Згідно ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Це положення ґрунтується на ст. 10 Конституції України, яка проголошує державною мовою в Україні українську.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (справі «Абрамян проти Росії»), необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як стороні обвинувачення, так і стороні захисту та суду.
Недотримання цих вимог закону може негативно вплинути на право обвинуваченого ефективно підготуватися для захисту від висунутого обвинувачення, що стане порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Однак, цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає, оскілки матеріали кримінального провадження не містять перекладу обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування на рідну або іншою мовою, якою обвинувачений володіє.
Частина 3 ст. 29 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України. Це положення знайшло свій вияв у вигляді права кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення одержувати безоплатну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, у ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 p., ч. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.
Згідно зі ст. 68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача. Його призначення - забезпечити розуміння процесуального статусу (прав, обов`язків, відповідальності) та його реалізації з мовного боку, розуміння всіх процесуальних дій та ухвалених за їх результатами процесуальних документів тими учасниками провадження, які не володіють або недостатньо для повного розуміння володіють мовою, якою ведеться судочинство.
Перекладач залучається до участі у кримінальному провадженні для здійснення як усного перекладу усних пояснень, показань, клопотань, заперечень, зауважень тощо, так і письмових документів, з якими учасники кримінального провадження ознайомлюються під час проведення конкретних слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій, при ознайомленні учасників з матеріалами досудового розслідування до його завершення (ст. 221 КПК), при відкритті матеріалів іншій стороні (ст. 290 КПК), при ознайомленні учасників судового провадження з матеріалами кримінального провадження після призначення справи до судового розгляду (ст. 317 КПК), а також для здійснення письмового перекладу процесуальних документів, копії яких за законом обов`язково вручаються учасникам кримінального провадження, зокрема, повідомлення про підозру (ст. 278 КПК), копії постанови слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження (ч. 5 ст. 284 КПК), копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (ст. 293 КПК) тощо.
Зі змісту вказаних норм закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою.
Зокрема, на стадії складання обвинувального акту слідчий та прокурор мали об`єктивні данні вважати, що ОСОБА_8 недостатньо володіє державною мовою, оскільки в анкетних даних, які зазначені в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 уродженець та громадянин Республіки Молдова, що у системному аналізі з нормами права передбачає надання останньому копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з перекладом на його рідну мову або іншу мову, якою ОСОБА_8 володіє.
З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт та доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, не був вручений обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки, як встановлено у підготовчому засіданні обвинувачений не володіє українською мовою в достатній мірі для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, а переклад зазначених документів на рідну або іншу мову, якою володіє обвинувачений, органом досудового розслідування не здійснений.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що до суду обвинувальний акт був скерований прокурором на 3- х аркушах на державній мові, апеляційним судом не приймається до уваги, так як в матеріалах справи наявний обвинувальний акт від 30.01.2019 року у кримінальному провадженні № 0002213, внесеному до ЄРДР 22.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який міститься на аркушах справи 2 та 3, однак на аркуші справи 3 відсутній підпис слідчого та прокурора, натомість на аркушах 4 та 5 міститься текст обвинувального акту на російській мові, який підписаний прокурором та слідчим (а.с.5), що в свою чергу суперечить ст. 10 Конституції України та ст. 6 ЗУ «Про засади державної мовної політики», відповідно до яких слідчі та судові документи складаються державною мовою.
Наявність в матеріалах справи аркуша 4 та 5, де міститься текс обвинувального акту на російській мові, який не був засвідчений підписом перекладача, як цього вимагає процесуальне законодавство, а слідчий та прокурор не є особами, які мають повноваження на здійснення та засвідчення перекладу, не може бути підтвердженням дотримання норм чинного законодавства.
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст. 59 і 63 Конституції України, та однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.
Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 314 КПК України та відповідно до вимог ст. 372 КПК України навів в ухвалі мотиви, з яких прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту. Допущені порушення кримінального процесуального законодавства вказують на те, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.
Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого апеляційний суд приходить до таких висновків.
Положеннями КПК України не визначена можливість порядок і строки розгляду питань щодо обрання, зміни, скасування чи продовження дії запобіжного заходу на стадії апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції, тому вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, апеляційний суд керується положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, які передбачають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).
Враховуючи положення ст. 7, 9 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне, при розгляді клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів стосовно обвинуваченого, керуватись Конституцією України та загальними нормами кримінального процесуального закону, які регламентують питання щодо застосування запобіжних заходів на стадії судового провадження, зокрема ст. 29 Конституції України, а також ст.ст. 7, 8, 9, 12, 176-178, 181, 183, 199, 331 КПК України.
Апеляційний суд приймає до уваги положення ст. 29 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Системний аналіз зазначеної правової норми, а також інших правових норм КПК України, що стосуються запобіжних заходів, дає апеляційному суду підстави дійти до висновку про те, що на стадії судового розгляду суд наділений повноваженнями щодо вирішення всіх без виключення питань щодо запобіжного заходу стосовно обвинувачених, в тому числі і вирішення питання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при апеляційному перегляді судового рішення суду першої інстанції апеляційний суд уповноважений розглядати клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.
Положення ч. 2 ст. 331 КПК України передбачають, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний з`ясувати обставини, які свідчать про те, що: заявлений ризик не зменшився або з явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою: наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом ст. ст. 176-178 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу обвинуваченому апеляційний суд враховує ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років та яке згідно зі ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжкого злочину.
Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
При цьому апеляційний суд зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні вказаного ризику, проте разом з іншими обставинами враховується апеляційним судом.
Ризик переховування від суду апеляційний суд оцінює в контексті обставин цього кримінального провадження та конкретної ситуації, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 зокрема, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування.
На теперішній час ОСОБА_8 є громадянином Республіки Молдова, перебуває у країні понад встановлені законодавством для іноземців строки та місцем реєстрації в Україні й постійним місцем проживання в м. Одесі не забезпечений, офіційно непрацевлаштований і неодружений,а також в провадженні іншого суду м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням вказаної особи у скоєнні кримінально-протиправного діяння корисливої спрямованості (ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України).
Також, апеляційним судом враховано, що обвинувачений порушував покладені на нього процесуальні обов`язки в рамках вказаного кримінального провадження, ухилявся від прибуття на виклики суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.
Наведені обставини у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні у виді позбавлення волі строком до шести років, об`єктивно доводять існування ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення внаслідок чого, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти означеним ризикам.
З урахуванням викладеного та зважаючи на особисті дані обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає, що у даному випадку суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом права до поваги зазначеної особи на його свободу.
Матеріали справи не містять відомостей або обставин, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Окрім того, відповідно до приписів ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не визначив у якості альтернативного запобіжного заходу розмір застави та залишив поза увагою той факт, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення не відноситься до категорії правопорушень, визначених положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним визначитиальтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
Отже, з урахуванням того в якому злочині обвинувачується ОСОБА_8 , його особу, вік, стан здоров`я, соціально-економічне становище, апеляційний суд вважає за необхідним визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що слід задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з визначенням розміру застави.
Керуючись ст. ст. 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331,370-372, 376, 404, 407,409, 412 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту від 30.01.2019 року й доданих до нього документів у кримінальному провадженні № 0002213 від 22.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 27 вересня 2021 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

ОСОБА_8 , або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на відповідний депозитний рахунок Одеського апеляційного суду для зарахування заставних сум, за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 07.07.2021, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду, звільнити ОСОБА_8 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5) утриматись від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_8 наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4