Справа № 554/2876/21
Дата документу 11.08.2021
Провадження №1кп/554/287/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому, судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001995 від 20.10.2020року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Василівка Полтавського району Полтавської області, громадянина України, учня ДНЗ «Полтавський центр професійно технічної освіти», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2020 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будівлі Полтавського кооперативного коледжу, що по вул.Небесної Сотні, 9/17 у м.Полтаві, на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс удар кулаком правої руки в ділянку лівої щоки ОСОБА_4 , від чого спричинив тому тілесні ушкодження у вигляді закритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, яке кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
За таких обставин дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за викладених вище обставин визнав повністю та підтвердив, що між ним та ОСОБА_4 склалися неприязнені стосунки з приводу образи тим його подруги. Для з`ясування таких стосунків в телефонній розмові він призначив ОСОБА_4 зустріч і 19 жовтня 2020 року, близько 13 години вони зустрілися біля будівлі Полтавського кооперативного коледжу, що по вул.Небесної Сотні, 9/17 у м.Полтаві. У розмові він наніс тому кулаком правої руки удар у щелепу зліва, після чого, вважаючи конфлікт вичерпаним, пішов у своїх справах.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що між ним та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої той пред`явив йому претензії з приводу образ ним його подруги та для з`ясування стосунків той призначив зустріч біля будівлі Полтавського кооперативного коледжу. Зустрівшись у призначеному місці 19 жовтня 2020 року, близько 13 години, в розмові ОСОБА_7 запропонував вирішити конфліктну ситуацію шляхом нанесення йому удару в обличчя, на що він відповів: «Бий». Відразу ж ОСОБА_7 кулаком правої руки вдарив його в щелепу зліва. Від удару він відчув погіршення стану здоров`я, сильний біль, на обличчі утворився набряк та увечері цього ж дня з батьками звернувся до лікарні, куди його було госпіталізовано внаслідок перелому нижньої щелепи.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 показала, що являється матір`ю ОСОБА_7 . В сім`ї забезпечені всі умови для належного виховання сина, останній ніколи не допускав належної поведінки під час навчання та в побуті. Про побиття ОСОБА_4 вона дізналася від батька останнього, який зателефонував до неї та розповів про виниклий конфлікт між дітьми та знаходження його сина на стаціонарному лікуванні.
Законний представник потерпілого ОСОБА_4 показав, що19 жовтня 2020 року, у вечірній час, за місцем свого проживання він побачив сина ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями на обличчі, останній жалівся на погане самопочуття, запаморочення, не міг говорити, у зв`язку з чим вони звернулися до лікарні, куди того госпіталізували. Спочатку син повідомив йому, що тілесні ушкодження отримав через травмування на бруссях, однак лікар за механізмом утвореного тілесного ушкодження спростував таку версію. Після розмови з сином, той повідомив йому про обставини побиття його ОСОБА_7 . У період часу з 19.10.2020 року по 28.10.2020 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні КП «ДМКЛ ПМР», де йому було проведено оперативне втручання з двощелепним шинуванням зацепними гумовими тягами.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, судом не досліджувались. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, сумнівів у їх добровільності немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Обставин, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 ,судом не встановлено.
Відповідно до висновку органу з питань пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без обмеження або позбавлення волі, його особа не становить високу небезпеку для суспільства.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинено нетяжке кримінальне правопорушення, він є неповнолітнім, раніше до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку в лікаря нарколога, - невролога, - психіатра не перебуває.
Захисником заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_6 .
Згідно ч.ч.1,2 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в даній статті видів примусового заходу виховного характеру.
Дослідивши обставини справи, суд приймає до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, тривалий час захоплюється фізичною культурою, відвідує секцію з футболу ДЮСШ «Колос», має подяки та грамоти за спортивні досягнення, щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, на час досудового та судового розгляду проявив бездоганну поведінку, став на шлях виправлення, має хороші стосунки зі своїми батьками, яких вважає авторитними для себе.
Згідно наданої характеристики мати обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, приймає активну участь у громадському житті с.Розсошенці, є депутатом відповідного округу Щербанівської сільської ради, із сусідами підтримує добрі стосунки. Батько обвинуваченого ОСОБА_8 також позитивно зарекомендував себе за місцем роботи, проживання, приймає активну участь у громадському житті с.Розсошенці, у побуті ввічливий, тактовний, працелюбний.
Згідно інформації Служби в справах дітей Щербанівської сільської ради неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом зі своїми батьками: батьком ОСОБА_8 та матірю ОСОБА_6 та двома старшими повнолітніми братами. Батьки слідкують за станом здоров`я дитини, враховують його інтереси і потреби, соціально побутові умови проживання є на належному рівні, належним чином виконують батьківські обов`язки щодо виховання дітей, сім`я на обліку та під соціальним супроводом не перебувала.
Окрім того судом встановлено, що батьки обвинуваченого працюють, до кримінальної відповідальності не притягувалися, алкогольних напоїв та наркотичних речовин не вживають, досвіду проявів насильства в сім`ї не було, постійно цікавилися навчанням сина.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого та його законних представників про відшкодування майнової шкоди в розмірі 62000 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданої кримінальним правопорушенням.
Позов мотивований тим, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, через що він переніс оперативне втручання з дощелепним шинуванням. Вартість придбання медикаментів та витрат на операцію становила 17000 грн., через два місяці після цього було понесено витрати у розмірі 15000 грн. на стоматологічні послуги для лікування ротової порожними. Крім того, потерпілий потребує ортопедичного лікування незмінною брекет технікою та протягом 1- 2 років перебуватиме під наглядом лікаря ортодонта, що буде коштувати 30000 грн. Завдана ОСОБА_4 моральна шкода полягає у негативних змінах в його житті, що викликало в нього хвилювання, тривогу, неможливість вести звичний спосіб життя, відчуття сильного фізичного болю. Він був змушений проходити тривале стаціонарне та амбулаторне лікування. Спричинені тілесні ушкодження пов`язані з відчуттям постійного дискомфорту, неможливості нормально вживати їжу, розмовляти, на тривалий час змінили зовнішній вигляд обличчя. На теперішній час у нього продовжуються проблеми зі здоров`ям у виді періодичних болей, обмеження фізичної активності, необхідності продовжувати лікування.
Обвинувачений та його законний представник позов визнали частково в розмірі відшкодування майнової шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди позов не визнали зазначивши, що розмір заробітної плати є незначним.
При цьому захисник у судовому засіданні зазначив, що відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Однак, суд звертає увагу на п.16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
З цих підстав суд вважає за необхідне повністю дослідити заявлений цивільний позов законним представником в кримінальному провадженні і прийняти відповідне рішення.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
В обґрунтування завданої майнової шкоди на розгляд суду надано чек на проведення комп`ютерної томографії, вартість якої склала 600 грн., чеки на встановлення брекет системи на суму 10000 грн. та 2000 грн. Інших доказів, які б підтверджували вартість витрат, понесених позивачем на операцію, на стоматологічні послуги до суду не надано.
З цих підстав суд позбавлений можливості встановити вартість витрат, понесених потерпілим на лікування та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення документально підтвердженої майнової шкоди в розмірі 12600 грн.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ст.23 ч.3 ЦК України).

З урахуванням обставин справи, дійшовши висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд приходить до висновку про завдання моральної шкоди потерпілому. При визначенні розміру такої шкоди суд враховує характер і обсяг фізичних і психічних страждань потерпілого, яких він зазнав в результаті неправомірних дій обвинуваченого, що полягало в перенесенні фізичного болю через отриману травму обличчя, яка супроводжувалася переломом нижньої щелепи, а надалі для її відновлення оперативним втручанням з дощелепним шинуванням. У період часу з 19.10.2020 року по 28.10.2020 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні КП «ДМКЛ ПМР». Через отримані тілесні ушкодження відбулися негативні зміни в житті потерпілого, що було пов`язане з неможливістю вести звичний спосіб життя, відчуття сильного фізичного болю. Він був змушений проходити тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, відчував постійний дискомфорт, неможливість нормально вживати їжу, розмовляти, на тривалий час було змінено його зовнішній вигляд обличчя. Суд не виключає, що на теперішній час у нього продовжують мати місце проблеми зі здоров`ям у виді періодичних болей, обмеження фізичної активності, необхідності продовжувати лікування.
При цьому суд враховує обставини справи, при яких потерпілий повідомив суду, що не чинив перешкод обвинуваченому в нанесенні йому удару в обличчя, вважаючи, що таким чином буде вичерпано конфлікт між ними, а тому суд розцінює таку поведінку потерпілого як таку, що сприяла завданню йому шкоди, що є підставою для зменшення відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням усіх обставин справи, майнового стану обвинуваченого та законного представника, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.
Речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати в справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

у хвалив:

визнати неповнолітнього ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

На підставі п.3 ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 , від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, строком на два роки.
На підставі п.2 ч.1 ст.105 КК України обмежити дозвілля неповнолітнього ОСОБА_7 , встановивши особливі вимоги щодо його поведінки на цей період у виді заборони виходу з дому без супроводу матері ОСОБА_6 з 22 години вечора до 07 години ранку наступного дня, строком на 2 роки.
Строк виконання примусового заходу виховного характеру обраховувати з моменту набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування витрат з матері ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 12600 (двадцять тисяч шістост) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Речові докази: СД- диски з записами процесуальних дій зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено через Октябрський районний суд м.Полтави до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1