У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року ухвалено ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого відповідних обов`язків згідно зі ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 22.04.2021 року.

Від захисника засудженого ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_5 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки злочин вчинено до набрання ним чинності, а також на день набрання чинності зазначеним законом має на утриманні малолітніх дітей відносно яких не позбавлений батьківських прав. Крім того, звернення з клопотанням захисник також мотивує положеннями ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки з 2015 року ОСОБА_5 бере участь в антитерористичній операції на Сході країни, захищає незалежність та суверенітет України, на підтвердження чого захисником долучено копію посвідчення Служби безпеки України. Відтак, просить звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із застосуванням акту амністії.

До розгляду даного клопотання по суті захисником скеровано довідку Ужгородського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області від 01.06.2021 року №39/12/3906-21, відповідно до якої ОСОБА_5 , який засуджений вироком суду перебуває на обліку Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області станом на 01.06.2021 року термін основного покарання зійшов 30.10.2019 року, термін додаткового виду покарання сходить 22.04.2023 року.

У судовому засіданні захисник вказане клопотання підтримав та просив задовольнити. Просив суд застосувати відносно засудженого ОСОБА_5 положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, згідно з клопотанням від 28.05.2021 року яке подано через канцелярію суду , ОСОБА_5 просив розглянути клопотання захисника без його участі, оскільки перебуває на службі в СБУ за межами Закарпаської області, при цьому, письмово надав згоду на застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення внесеного клопотання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вислухавши пояснення захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року у справі №308/13074/14-к ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_5 обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до статті 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно зі статтею 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію.

Рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VII від 22.12.2016 року (надалі за текстом - Закон).

За положеннями статті 10 Закону виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім покарання у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника ( пункт а частини другої статті 10 Закону).

Згідно з пунктом «в» статті 1 Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом не позбавлені батьківських прав та мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Крім того, стаття 2 Закону регламентує звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, передбачений частиною другою статті 286 КК України, який у розумінні статті 12 КК України не є особливо тяжким проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України. Крім того, злочин за ч. 2 ст. 286 КК України, щодо якого проведено судовий розгляд у справі №308/13074/14-к, вчинено ОСОБА_5 19 червня 2014 року, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році»

Суд констатує, що на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 має двох дітей, яким не виповнилося 18 років, та не позбавлений батьківських прав.
Так, згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 05.03.2012 року зроблено відповідний актовий запис за №274, серії І-ФМ №222793, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 05.03.2012, батьком ОСОБА_7 , який досяг дев`ятирічного віку, записаний ОСОБА_5 .
Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 06.02.2015 року зроблено відповідний актовий запис за №160, серії І-ФМ №312807, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 06.02.2015, батьком ОСОБА_8 , який досяг шестирічного віку, записаний ОСОБА_5 .
Рішення суду щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо його дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_5 відсутні.
Водночас, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання захисника в частині застосування до засудженого акту амністії та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», виходячи з наступного.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 « Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» статус учасника бойових дій надається, в тому числі, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з пунктом 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 посвідчення учасника бойових дій і відповідний нагрудний знак видаються особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, зокрема військовослужбовцям СБУ, Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Офісом Генерального прокурора, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.

Згідно з наявним у справі витягом з наказу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 15.08.2005 року №116-о/с, а також довідкою за матеріалами особової справи №100 старшого прапорщика ОСОБА_5 , останній прийнятий на військову службу в СБ України, має військове звання, а з 15.08.2005 року займає посаду співробітника охорони 2 сектору режимно-секретного відділу УСБУ в Закарпатській області, отже є військовослужбовцем (а.с. 136-137, т.1).
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 10 лютого 2016 року Службою безпеки України ОСОБА_5 , пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Вказане посвідчення є безтерміновим.

Крім того, долученими до матеріалів справи листом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, довідками військової частини та Управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях неодноразово підтверджено, що ОСОБА_5 перебував та виконував обов`язки безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Зокрема, обставини, які регламентуються ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», підтверджуються:
- листом від 30.03.2015 року за №58/22/988, за змістом якого співробітник Управління СБУ в Закарпатській області ОСОБА_5 перебуває у службовому відрядженні у зоні проведення АТО (терміном до 04.05.2015 року) (а.с. 188, т.1);

- довідкою військової частини НОМЕР_2 №313/окпос/, яка видана ОСОБА_5 про те, що він дійсно перебуває та виконує обов`язки в районі проведення операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей з 13.05.2018 по теперішній час (а.с. 150, т. 2);

- довідкою військової частини НОМЕР_2 №313/окпос/4850 від 20.08.2019 року, яка видана ОСОБА_5 про те, що він дійсно перебуває та виконує обов`язки в районі проведення операції об`єднаних сил та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 30.07.2019 по теперішній час (а.с. 182, т. 2);

- довідкою Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях №14 від 10.02.2020 року, виданою ОСОБА_5 про те, що він відряджений для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях з 29.01.2020 по теперішній час (а.с. 217, т. 2);

- довідкою Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях №85 від 12.06.2020 року, виданою ОСОБА_5 про те, що він відряджений для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях з 21.05.2020 по теперішній час (а.с. 20, т. 3);

- довідкою військової частини А0135ІІ №313/окпос/2474 від 02.02.2021 року, яка видана ОСОБА_5 про те, що він дійсно перебуває та виконує обов`язки в районі проведення операції об`єднаних сил та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 27.01.2021 по теперішній час (а.с. 66, т. 3).

З огляду на досліджені докази суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем та набув статусу учасника бойових дій як особа, що захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Засуджений ОСОБА_5 не заперечує проти застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», обставини, які б виключали можливість застосування амністії до засудженого, відсутні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а засуджений звільненню від призначеного йому вироком суду покарання на підставі акту амністії.

На підставі наведеного, керуючись ст. 372, 395, 532 КПК України, ст. 85, 86 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 про звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 , на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_5 обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VII від 22.12.2016 року.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дата оголошення повного тексту ухвали 10.06.2021 року о 14 00 год.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1