Справа № 463/5053/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/610/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненням представника - генерального директора ПрАТ «Івано-Франківськторф» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14.05.2021, якою відмовлено у задоволенні скарги ПрАТ «Івано-Франківськторф» на постанову слідчого від 27.01.2021 про закриття кримінального провадження № 0000770 від 08.07.2020,

за участю:

скаржника ОСОБА_6 ,

представник ПрАТ «Івано-Франківськторф» - ОСОБА_7 ,

встановила:

Цією ухвалою було відмовлено у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» на постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_8 від 27 січня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000770 від 8 липня 2020 року
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя суду першої інстанції послалася на те, що у діях слідчого ОСОБА_9 відсутня об`єктивна сторона кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 372 КК України, а відповідно і склад злочину і слідчий на законних підставах закрив провадження
До такого висновку слідчий суддя дійшов після дослідження матеріалів кримінального провадження з яких вбачається, що ОСОБА_6 підозрюються у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 240, ч.1 ст. 197-1, ч.2 ст. 364-1, ч.1 ст. 209 КК України. Згідно даних провадження 07.10.2020 року обвинувальний акт у цьому провадженні затверджений прокурором і провадження скеровано на розгляд суду (а.с.177). Саме у межах вказаного кримінального провадження, під час проведення слідчий дій, скаржник вважає, що слідчим було скоєно кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 372 КК України. Зокрема, скаржник вважає, що слідчим, під час проведення обшуку було вилучено майно ПрАТ «Івано-Франківськторф», а в подальшому він звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна.
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27.04.2020 року клопотання слідчого було задоволено частково і майно, яке не було арештовано, мало бути повернуто товариству. На звернення від 29.04.2020 року скаржник отримав відповідь від слідчого, що майно відноситься до речових доказів і не може бути повернуте. 12.05.2020 року він повторно звернувся із заявою про повернення майна і листом від 29.05.2020 року слідчий повідомив, що майно буде повернуте і 02.06.2020 року повернув його (а.с.23). У зв`язку із невчасним поверненням майна, товариству була заподіяна шкода на суму 1037000 грн., оскільки товариство не могло ним користуватися.
У той же час, як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчий у процесі розслідування справи, встановив, що шкода товариству не була заподіяна, 18.05.2020 року слідчим винесено постанову про передачу речових доказів, які не були арештовані ухвалою слідчого судді, на відповідальне збереження генеральному директора ПрАТ «Івано-Франківськторф», а 02.06.2020 року вказане майно фактично було передано представнику товариства.
На дану ухвалу слідчого судді подав апеляційну скаргу з доповненням ОСОБА_6 в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити скаргу ПрАТ «Івано-Франківськторф» на постанову слідчого щодо закриття кримінального провадження. Вважає, що дана постанова помилково постановлена через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Закриття кримінального провадження є передчасним.
Апелянт покликається, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» здійснює понад 20 років господарську діяльність, яка зокрема полягає і у видобутку торфу. З 01.10.2016 СУ ГУНП у Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування, яке мало на меті довести, що підприємство та його керівництво самовільно захопило земельні ділянки та незаконно видобували торф.
15.04.2020, під час обшуку, на земельних ділянках було вилучено трактор, екскаватор, міні екскаватор, пресувально-пакувальний пристрій. У подальшому, ухвалою слідчого судді від 27.04.2020 та ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.05.2020, було відмовлено стороні обвинувачення у задоволенні клопотання про арешт майна в частині заборони користування таким майном. Однак слідчий не повертав дане майно до 02.06.2020, хоча ухвала підлягала негайному виконанню. Таким чином діями слідчого було спричинено матеріальну шкоду, яка підтверджується розрахунками.
Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Івано-Франківськторф» є належним землекористувачем відповідно до договору від 09.03.1997 із змінами, від 05.03.2001 терміном до 2020 року. Крім того підприємство володіло спеціальними дозволом на користування надрами торф`яного родовища « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 24.09.1997 по 24.09.2017. У 2015 році були внесені законодавцем зміни до ст. 23 КУ «Про надра», де зазначено про можливість користування в межах наданих земельних ділянок без спеціальних дозволів. Відповідно для кримінального переслідування підприємства та його керівництва підстав не було. Однак, керівництвом прокуратури Івано-Франківської області, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було дано вказівку про відновлення закритих кримінальних справ та притягнення директора ПрАТ «Івано-Франківськторф» до кримінальної відповідальності. ОСОБА_11 виносив, на думку апелянта, завідомо незаконні постанови без будь-якої мотивації. Переслідування керівництва підприємства здійснювалось слідчим відділом, яке займається особливо тяжкими злочинами, хоча пред`явлені директору статті обвинувачення до особливо тяжких не відносяться.
Апелянт наголошує, що під час обшуків слідчими було вилучено дуже багато оригіналів установчих та бухгалтерських документів, а також комп`ютерної техніки. На даний час торф, під прикриттям поліції, систематично розкрадається, а до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 240, ч.1 ст. 197-1, ч.2 ст. 364-1, ч.1 ст. 209 КК України, притягнуто директора ОСОБА_6 .

На дії працівників прокуратури та слідчих апелянт звернулися до ТУ ДБР, однак слідчий обмежився лише допитом слідчого ОСОБА_9 , при цьому не було проведено очних ставок та не здійснено жодних слідчих дій: огляду місця події, не проведено жодної експертизи, зокрема і для встановлення шкоди, не витребувано матеріали кримінального провадження № 0000289; не досліджено обставини справи зазначені в заяві від 07.09.2020.

Крім того, слідчим систематично ігнорувалися вказівки суду першої інстанції в трьох справах, щодо визнання ОСОБА_6 потерпілим та надання йому доступу до матеріалів справи з метою ознайомлення з ними.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт звертає увагу на рішення у справі № 909/351/20 Господарського суду Івано-Франківської області де розтлумачено положення Договору про право тимчасового користування землею у частині терміну надання ПрАТ «Івано-Франківськторф» земельної ділянки торф`яного родовища « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 241,7 га з 09.03.1997 по 31.12.2020. Апелянт зазначає, що діяльність їхнього підприємства не може бути протиправною, оскільки рішенням Івано-Франківського адміністративного суду у справі № 300/2536/20 від 15.12.2020 визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо не продовження ПрАТ «Івано-Франківськторф» спец.дозволу на користування надрами з метою видобування торфу на родовищі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». По даній справі встановлено право мовчазної згоди ПрАТ «Івано-Франківськторф» щодо користування надрами з метою видобування торфу на родовищі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Апелянт звертає увагу, що слідчий суддя зосередив увагу на епізоді з невчасним поверненням майна, в той час як товариству була заподіяна матеріальна шкода на суму 1037000 грн., через невчасне повернення арештованого майна , і цьому є підтвердження в справі, однак слідством спростування не було надано, оскільки не проводилися відповідні експертизи.
Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та судової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або із наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюючі її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Вищевказані вимоги були дотримані в повному обсязі слідчим суддею під час розгляду скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Колегією суддів встановлено, що у суді першої інстанції було з`ясовано, що закриваючи кримінальне провадження постановою від 27.01.2021 слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, з врахуванням проведених по справі слідчих дій, встановив відсутність у діях слідчого ОСОБА_9 об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 372 КК України, а відповідно і склад злочину і на законних підставах закрив провадження
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 повідомив, що в порядку ст. 303 КПК України, не звертався до слідчого судді про повернення майна, яке було арештоване в межах кримінального провадження.

Таким чином, через відсутність початку строку, про необхідність повернення майна, яке в межах кримінального провадження визнане речовим доказом, підтвердження того, що діями слідчого було нанесено матеріальну шкоду ПрАТ «Івано-Франківськторф» немає.

Розрахунок шкоди, які представлені були судам першої та апеляційної інстанції (а.с.16-17), а також органам досудового розслідування, внаслідок протиправного позбавлення права підприємства користуватися технікою, у період з 27.04.2020 по 02.06.2020, є лише припущенням скаржника, який нічим не доведений, і про це ОСОБА_6 , як директор підприємства, разом з бухгалтером ОСОБА_12 , які підписали такий розрахунок, підтверджують, оскільки в даному розрахунку зазначають про прогнозовані витрати за прогнозовану реалізацію торфу, а не про понесення реальних втрат.

Такий висновок слід робити з того, що ухвала слідчого судді від 27.04.2020 була оскаржена в апеляційному порядку і рішення по ній було прийнято а ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07.05.2020, якою відмовлено стороні обвинувачення у задоволенні клопотання про арешт майна в частині заборони користування таким майном.
У подальшому слідчим ОСОБА_9 , винесено 18.05.2021 постанову ( на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 07.05.2021, яка слідчому надійшла до виконання 15.05.2021) про передачу речових доказів, у кримінальному провадженні, на відповідальне зберігання т.в.о. генеральному директору ПрАТ «Івано-Франківськторф» ОСОБА_6 . Про прийняте рішення ОСОБА_6 було проінформовано листом від 19.05.2021 і особисто 29.05.2021, при врученні аналогічного листа ОСОБА_6 під підпис.

У подальшому 02.06.2021 ПрАТ «Івано-Франківськторф» було отримано на відповідальне зберігання речові докази про що було складено відповідний акт.

Таким чином, перевіривши матеріалах кримінального провадження № 0000770, відсутні підтвердження вчинення слідчим кримінальних правопорушень, суд першої інстанції дійшов переконання про відсутність підтвердження вчинення слідчим кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримавшись передбаченого ст. 306 КПК України порядку розгляду скарг даної категорії, у відповідності до вимог ст.ст. 307, 372 КПК України постановив вмотивоване рішення, висновки якого відповідають фактичним обставинам та спростовують доводи скаржника про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.

На думку колегії судді доводи ОСОБА_6 наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з зазначеного вище, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , подану в інтересах ПрАТ «Івано-Франківськторф».

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 392, 404, 407, 422 КПК України колегія суддів,

постановила :
Апеляційну скаргу апеляційну скаргу

з доповненням представника потерпілого - генерального директора ПрАТ «Івано-Франківськторф» ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.05.2021, якою відмовлено у задоволенні скарги ПрАТ «Івано-Франківськторф» на постанову слідчого від 27.01.2021 про закриття кримінального провадження № 0000770 від 08.07.2020 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: