Справа № 199/1955/21
УХВАЛА
18 березня 2021 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000272 від 12.05.2020 відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255(в редакції закону від 05.04.2001), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255(в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України; ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255(в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України; ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255(в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України; ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255(в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України; ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України,-

за участю: прокурора ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_15 , -

ВСТАНОВИВ:
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під вартою на 60 днів та про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів. Потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечували проти проводження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а у разі продовження тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 83 000,00 грн для кожного з обвинувачених.

Захисник ОСОБА_15 та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували проти продовження цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 , захисник просив змінити встановлений запобіжний захід на домашній арешт у нічний час, також останні заперечували проти продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

Прокурор заперечував проти клопотань обвинувачених та їх захисників про зміну раніше обрани їм запобіжних заходів, потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 підтримав думку прокурора.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на 60 днів, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод іст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
При цьому суд враховує, що:
- ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05.04.2001), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 1 ст. 255-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 255-1 КК України, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі;
- ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, має не зняту та не погашену судимість, ;
- ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України, у разі доведеності його вини йому може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі.
Також суд враховує існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор в своїх клопотаннях, враховуючи ступень тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюються останні, а також те, що деякі кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням насильства, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинувачених.
Все це, на думку суду, свідчить про те, що останні, усвідомлюючи покарання, яке їм загрожує, в разі визнання винними, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, знищити чи сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вони, відповідно до обвинувального акту, є учасниками злочинної організації. Тому суд приходить до висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дотримання покладених на них процесуальних обов`язків.
При цьому дані висновки суду кореспондуються з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).
ЄСПЛ наголошує у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів», а у справі «Боротюк проти України» від 16.10.2010 визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.
Суд, виходячи з практики ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що на даний час підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, а тому є наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.
Отже доводи сторони захисту щодо даних про особи обвинувачених, їх сімейний статус, - місце роботи, участі в громадських організаціях, участь в бойових діях не гарантують належну процесуальну поведінку обвинувачених та можливість запобігання встановлених ризиків, тому суд вважає, що альтернативні запобіжні заходи на даний час не можуть бути застосовані.
Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів, вчинених із погрозою та із застосуванням насильства, а також злочинів, передбачених статтями 255, 255-1 Кримінального кодексу України.
З урахуванням наведеного, клопотання захисника адвоката ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовженняобвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд також приходить до висновку про необхідність задоволення даного клопотання прокурора.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі. При продовженні строку цілодобового домашнього арешту, суд враховує те, що зазначені прокурором ризики щодо ОСОБА_7 на даний час не зменшились, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 , з огляду на пред`явлений обсяг обвинувачення обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206 КК України, та покарання, яке може йому загрожувати, тому він може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Наявність цих ризиків є достатньою підставою для продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а тому клопотання захисника ОСОБА_15 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під вартою та клопотання прокурора про продовження строку цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 травня 2021 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 травня 2021 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 травня 2021 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 16 травня 2021 року включно з забороною цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків необхідності отримання ОСОБА_7 невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі.

Зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього зобов`язання, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; заборонити з`являтися за адресою: АДРЕСА_2 , та за оспорюванню адресою, вказаною у документах, а саме: АДРЕСА_2 ; заборонити спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, в спосіб не передбачений КПК України та без дозволу прокурора, суду.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_15 про зміну запобіжних заходів відмовити.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя:

18.03.2021