Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/395/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000012 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України заапеляційними скаргами: заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2021, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 18.09.2014 вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 16.11.2017 по відбуттю строку покарання,
визнано винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 15.01.2020 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мурманськ Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого, останній раз:- 09.07.2019 вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на два роки,
визнано винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 у виді одного року позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 15.01.2020 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №169/581/582/20-27 від 11.02.2020 в розмірі 785,00 грн., судової біологічної експертизи №11 від 21.02.2020 в розмірі 2284,85грн., судової біологічної експертизи №15 від 24.02.2020 в розмірі 5808,16 грн., судової біологічної експертизи №14 від 24.02.2020 в розмірі 5827,17 грн., судової біологічної експертизи №12 від 24.02.2020 в розмірі 8477,15 грн., судової біологічної експертизи №13 від 24.02.2020 в розмірі 5334,85 грн., на загальну суму 28 517,18 грн.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисника адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 і ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, а обвинувачений ОСОБА_7 скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою, поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, за таких обставин.
Так, 14.01.2020 близько 22 год 10 хв, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 перебували в домоволодінні ОСОБА_11 в с. Рядове Петрівського району Кіровоградської області, де вживали спиртні напої. Знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_11 о 22 год 20 хв у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел, направлений на напад на ОСОБА_12 з метою заволодіння майном потерпілого. У той же день, о 22 год 30 хв, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном потерпілого, обвинувачені, попередньо домовившись про вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, прийшли до будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , де проживав потерпілий. Після того, як ОСОБА_13 відчинив двері, ОСОБА_7 наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли до будинку та з метою відшукання коштів та цінного майна зайшли до кімнати, де відпочивав потерпілий ОСОБА_12 . В подальшому обвинувачені, діючи за попередньою змовою, підійшли до ліжка ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, почали спільно наносити потерпілому удари руками та ногами по тулубу та голові, вимагаючи гроші. Після чого, ОСОБА_6 з-під подушки дістав штани потерпілого та з кишені дістав 200 гривень і заволодів грошима. ОСОБА_7 , який в цей час перебував на кухні повідомив ОСОБА_6 про наявність на кухні телевізора та мобільного телефону потерпілого. Після чого ОСОБА_6 пішов на кухню з метою заволодіння мобільним телефоном, на що потерпілий почав чинити опір ОСОБА_6 . ОСОБА_7 відтягнув потерпілого від ОСОБА_6 , кинув його на ліжко та почав наносити удари ногами зверху вниз, вилізши на сусіднє ліжко. В цей час ОСОБА_6 взяв на кухні з плити сковорідку, підійшов до потерпілого та наніс йому не менше п`яти ударів по голові, доки не відламалася ручка. Після чого ОСОБА_6 в кухні взяв мобільний телефон потерпілого марки «Samsung Galaxy J6+» з картою пам`яті «TOSHIBA EXCERIA microSDHC UHS I U3 32GB та поклав до себе в кишеню. В подальшому ОСОБА_7 заволодів телевізором марки «LG» чорного кольору, який стояв на столі в кухні та з викраденим майно покинув будинок, ОСОБА_6 разом з викраденим мобільним телефоном покинув будинок через декілька хвилин після ОСОБА_7 , після чого викраденим майном розпорядилися на власний розсуд. В результаті нападу потерпілий ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №23 від 03.02.2020 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, гематоми очниць, рани правої щоки, лівої орбіти, струс головного мозку, що в комплексі класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби. Своїми злочинними діями обвинувачені спричинили потерпілому відповідно до висновку експерта №169/581/582/20-27 від 10.02.2020 майнову шкоду на суму 9 123 грн. 75 коп.
У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію дій обвинувачених, просить вказаний вирок суду змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення процесуальних витрат та стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №169/581/582/20-27 від 11.02.2020 в розмірі 785,00 грн., судової біологічної експертизи №11 від 21.02.2020 в розмірі 2284,85грн., судової біологічної експертизи №15 від 24.02.2020 в розмірі 5808,16 грн., судової біологічної експертизи №14 від 24.02.2020 в розмірі 5827,17 грн., судової біологічної експертизи №12 від 24.02.2020 в розмірі 8477,15 грн., судової біологічної експертизи №13 від 24.02.2020 в розмірі 5334,85 грн., на загальну суму 28 517,18 грн, а в іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.
Свої доводи прокурор мотивує тим, що п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України передбачено, що до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залучення експертів.
Згідно п. 13 ч. 3 ст. 368 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд вирішує питання про стягнення таких витрат з кожного з обвинувачених. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майново стану кожного з засуджених.
А тому прокурор вважає, що у даному випадку процесуальні витрати слід стягнути в рівних долях з кожного з обвинувачених.
В апеляційній скарзі захисникадвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченогоОСОБА_6 ,просить змінити вирок районного суду в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме терміном 7 (сім) років позбавлення волі, а в іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.
Свої доводи захисник мотивує тим, що під час судового розгляду ОСОБА_6 зрозумів суспільну небезпечність скоєного кримінального правопорушення та активно сприяв розкриттю злочину, брав участь у слідчому експерименті та тісно співпрацював з органом досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, до моменту затримання неофіційно працював, бажає вести нормальний спосіб життя та бути законослухняним громадянином, бажає чесно заробляти кошти на життя, має позитивні характеристики з місця проживання та має на утриманні малолітнього сина.

У відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При таких обставинах, захисник вважає, що його підзахисному може бути призначено більш м`яке покарання, мінімальне покарання встановлене санкцією ч. 3 ст. 187 ККУ, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення, оскільки він усвідомлює суспільно- небезпечність його діяння та стає на шлях виправлення та просить суд з зрозумінням поставитись до нього та призначити покарання терміном на 7 (сім) років.

В апеляційній скарзі захисникадвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 ,також просить змінити даний вирок районного суду в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, а саме терміном 7 (сім) років позбавлення волі, а в іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 , є повністю аналогічними з доводами її апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а вирок суду змінити та заперечив задоволення апеляційних скарг захисника, захисникаадвоката ОСОБА_9 , яка підтримала свої апеляційні скарги та не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора,дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.
За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з апеляційних скарг прокурора та захисника, фактичні обставини справи учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 , як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, а дії обвинуваченого ОСОБА_7 , як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, їх особи та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, зокрема за аналогічний особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, районний суд також у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України належить до особливо тяжкого злочину, є умисним корисливим злочином, яким завдано шкоду здоров`ю потерпілого та майнову шкоду.
Також, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_7 не одружений, не працює, має на утриманні малолітню доньку, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вчинив злочин у період іспитового строку.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує його покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених.

Колегія суддів також зауважує, що обвинувачені раніше вже засуджувався за корисливі злочини, однак належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та знову вчинили умисний особливо тяжкий корисливий злочин із застосуванням насильства, що свідчить про їх стійке небажання ставати на шлях виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначивши їм покарання в межах санкції статті обвинувачення, ближче до мінімального розміру, яке на переконання колегії суддів буде достатнім і необхідним для їх виправлення та запобігання вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченим, як того просить в апеляційних скаргах їх захисник, колегія суддів не вбачає.

Апеляційні доводи захисника про те, що районний суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що її підзахисні зрозуміли суспільну небезпечність скоєного кримінального правопорушення та активно сприяли розкриттю злочину, брали участь у слідчому експерименті та тісно співпрацювали з органом досудового розслідування, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки районний суд обгрунтовано не визнав щирим каяттям жалкування з приводу вчиненого обвинуваченими, оскільки щире каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї вини в скоєнні злочину, який їй інкримінується, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Проте, обвинувачені в судовому засіданні вину у вчиненні злочину за обставин, зазначених в обвинувальному акті, зокрема, вчинення нападу за попередньою змовою групою осіб та нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не визнали, а наявність активного сприяння розкриттю злочину матеріалами справи не підтверджується.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Що стосується апеляційних доводів прокурора щодо зміни вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення процесуальних витрат, а саме їх стягнення в рівних долях з кожного з обвинувачених, то вони заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вбачається з резолютивної частини вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2021 з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто солідарно витрати за проведення судової товарознавчої та біологічних експертиз на загальну суму 28 517,18 грн.
Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України передбачено, що до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів.
Згідно п. 13 ч. 3 ст. 368 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд вирішує питання про стягнення таких витрат з кожного з обвинувачених. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного з засуджених.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у даному випадку процесуальні витрати слід стягнути в рівних долях з кожного з обвинувачених.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити, а апеляційні скарги захисника -адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2021 стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави в рівних долях процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи та судових біологічних експертиз, на загальну суму 28 517,18 грн, а саме по 14 258,59 грн з кожного обвинуваченого, а в іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2