В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження № 0003949 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шубків, Рівненського р-ну., Рівненської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно непрацюючого, раніше судимого вироком Рівненського міського суду від 26.11.2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі

у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, -

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 01 липня 2018 року, приблизно о 19 год. 40 хв., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, використовуючи викрадені ним напередодні у ОСОБА_9 ключі від автомобіля, без відома та дозволу власника ОСОБА_10 , проник у салон автомобіля марки «Нуundai Тucson», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , сірого кольору 2006 року та за допомогою ключа привів у дію двигун автомобіля, після чого на вказаному автомобілі поїхав у невідомому напрямку.

У подальшому, 11.07.2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_5 у місті Нетішин, Хмельницької області був затриманий працівниками поліції Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області під час керування вищевказаним транспортним засобом.

Тобто, ОСОБА_5 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно.

Крім того, ОСОБА_5 , органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він 01 липня 2018 року, приблизно о 19 год. 25 хв., діючи за попередньою змовою групою осіб, із особою матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000097 від 25.09.2018 року, маючи спільний єдиний умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, незаконно проник до квартири АДРЕСА_4 , яку тимчасово винаймав ОСОБА_9 .

Так, у вищевказаній квартирі, а саме поблизу вхідних дверей, ОСОБА_5 вчинив на ОСОБА_9 напад із застосуванням до нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні одного удару кулаком руки в ділянку голови від якого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв, осадження м`яких тканин обличчя та втратив свідомість.

Після цього, в одній із кімнат вказаної квартири, ОСОБА_5 відкрито викрав належну ОСОБА_9 сумку «Shugon», в якій знаходилось грошові кошти в сумі 13000 доларів США, що станом на момент вчинення злочину згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США становить 26,19 грн.) становить 340470 грн., ноутбук марки «Lenovo Ideapad 330 15», вартістю 7228,06 грн., планшет марки «Linx 8», вартістю 1804,05 грн., мобільний телефон марки «Nokіа 1616» вартістю 254,72 грн., та ключі від автомобіля марки «Нуundai Тucson», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », чим завдав потерпілому фізичної шкоди та майнової шкоди в загальному розмірі 349756,83 грн., що становить великий розмір.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 , кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаними із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у житло, спрямованими на заволодіння майном у великих розмірах.

Колегія суддів виходячи із установлених фактичних обставин справи вважає, що органом досудового розслідування не вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у житло, спрямованим на заволодіння майном у великих розмірах.

Суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_5 було вчинено інше суспільно небезпечне кримінальне правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_9 , а саме, злочин проти власності, який полягає в тому, що ОСОБА_5 , 01 липня 2018 року, приблизно о 19 год. 25 хв., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, проник до квартири АДРЕСА_4 , яку тимчасово винаймав ОСОБА_9 та застосував до потерпілого ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні одного удару кулаком руки в ділянку голови від якого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв, осадження м`яких тканин обличчя.

Після цього, в одній із кімнат вказаної квартири, ОСОБА_5 відкрито викрав належну ОСОБА_9 сумку «Shugon», в якій знаходилось, ноутбук марки «Lenovo Ideapad 330 15», вартістю 7228,06 грн., планшет марки «Linx 8», вартістю 1804,05 грн., мобільний телефон марки «Nokіа 1616» вартістю 254,72 грн., та ключі від автомобіля марки «Нуundai Тucson», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », чим завдав потерпілому фізичної шкоди та майнової шкоди в загальному розмірі 9286,83 гривні.

Суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_5 було вчинено відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням в житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

До такого висновку суд дійшов, встановивши судовим розглядом наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у заволодінні транспортним засобом визнав повністю, у вчиненні розбійного нападу не визнав та вважає неправильну кваліфікацію його дій та дав показання, що 01.07.2018 року приблизно о 12 годині він з дружиною та донькою поїхали в с. Мирне Костопільського району. Ввечері дружина попросила завести її з подругою в м. Рівне, він погодився. В машині був він, його дружина, її подруга та чоловік подруги ОСОБА_11 . Приїхавши в м. Рівне, до ТЦ «Чайка» дівчата вийшли та пересіли в інше авто. Під час поїздки в м. Рівне, він підслухав, що його дружина з подругою мали прийняти участь в підпільних жіночих боях. Вони з ОСОБА_12 вирішили перевірити це і поїхали за ними. Дружина з подругою під`їхали до будинку, адреса якого йому невідома, вийшли з машини та разом з чоловіком, який їх забирав від ТЦ «Чайка», зайшли у під`їзд будинку. Через деякий час в той під`їзд зайшла ще одна дівчина і вони за нею проникли у під`їзд. Вони зрозуміли, що та дівчина має зайти у квартиру, де була його дружина з подругою, оскільки вона телефонувала якомусь ОСОБА_13 . Коли двері у квартиру відчинились, вони відразу ж за нею зайшли у квартиру де мали відбуватись бої. Він зайшов перший, ОСОБА_12 був ззаду. Коли зайшов у квартиру побачив свою дружину з подругою, які готувались до бою. У квартирі, ще був чоловік, якого звали ОСОБА_13 . Коли побачив дружину і пересвідчився, що вони дійсно мали бажання прийняти участь у боях, дуже розсердився і тому, на цьому фоні, у нього виник конфлікт з ОСОБА_13 , під час якого він наніс йому один удар в обличчя. Від удару той впав, потім, присів біля стіни і перелякавшись чекав, що буде далі. Після удару він зайшов на кухню де на столі лежав рюкзак, два телефони, ноутбук та ключі від машини. Це все він забрав та вийшов на вулицю. Після невеликої розмови з своєю дружиною, за ним вийшов ОСОБА_12 . Вказав, що ОСОБА_12 удари для потерпілого не наносив, майно потерпілого не вилучав, попередньої домовленості між ним та ОСОБА_12 на викрадення майна не було, умисел у нього виник спонтанно після того, як побачив свою дружину, яка займалась незрозуміло чим.

Коли вийшов на вулицю, побачив машину « ОСОБА_14 », яка була припаркована біля під`їзду, відкрив її ключем, якого викрав з квартири, сказав, щоб ОСОБА_12 сідав у машину і вони поїхали в с. Козлин, щоб заховати автомобіль. По дорозі рюкзак, телефон та ноутбук викинули. Машину залишили в с. Козлин у дворі невідомої людини. Потім викликали таксі і поїхали в м. Рівне, забрали дівчат і поїхали в м. Костопіль. Пізніше він дізнався, що авто не належить потерпілому ОСОБА_13 , а орендоване ним. Він не знав, що з ним робити і через деякий час забрав автомобіль і перегнав його в м. Нетішин, де і був затриманий працівниками поліції.

Всі ці дії він вчинив через те, щоб наказати ОСОБА_13 за те, що він робив з його дружиною та іншими дівчатами за гроші. Про вчинене дуже жалкує.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 дав показання, що автомобіль «Нуundai Тucson» 2006 року випуску, сірого кольору, якого викрав обвинувачений ОСОБА_5 належить йому. Він здавав даний автомобіль в оренду. В 2018 році до нього звернувся ОСОБА_15 з проханням надати йому автомобіль в оренду для поїздки в м. Рівне. Він надав йому авто і той поїхав в м. Рівне. Через деякий час повідомив, що автомобіль у нього викрали. Пізніше автомобіль йому повернули працівники поліції.

Допитаний в порядку ст. 225 КПК України потерпілий ОСОБА_9 дав показання, що 26 червня 2018 року він із дружиною та дитиною прибули до України з метою навідати родичів дружини. На час перебування в Україні він взяв в оренду автомобіль «Нуundai Тucson». 01 липня 2018 року він із дружиною приїхав у м. Рівне, де зняли квартиру по АДРЕСА_3 . Напередодні через соціальну мережу «Вконтакті» познайомився із дівчатами, із ціллю спільно відпочити. Так, він двох дівчат забрав на автостанції «Чайка» та близько 19 години приїхав разом з ними на квартиру. Одну із дівчат звали ОСОБА_16 , ім`я іншої не пам`ятає. Близько 19.30 год. на квартиру також мала приїхати інша дівчина, яку звати ОСОБА_17 . Перед приїздом ОСОБА_17 мала зателефонувати йому, щоб той відчинив їй двері. Коли він відчинив двері ОСОБА_18 то у квартиру ввірвалися один чи двоє чоловіків, при цьому йому було нанесено один удар в обличчя, він якого він втратив свідомість, під оком залишилося від удару синець, є довідка, оскільки він звертався до лікаря. Коли прийшов до тями, він не розумів, що відбувається, не міг навіть пригадати ім`я своєї дружини. Коли потерпілий отямився, у квартирі залишилася лише дівчина на ім`я ОСОБА_17 . Також, він побачив, що із квартири зникли його особисті речі, які знаходилися в сумці, а саме 13000 доларів США, документи, планшет, ноутбук, мобільний телефон марки «Nokia», та ключі від автомобіля марки «Нуundai Тucson», який також зник. Автомобіль був припаркований поблизу будинку. Вказати хто саме наніс удар потерпілий не може, оскільки пам`ять про ті події не відновилася. Першопочаткове повідомлення про зникнення 3500 доларів США не відповідає дійсності, оскільки таку інформацію вказала його дружина. Загалом він та дружина ввезли із собою в Україну 14 тис. доларів США. Частина з яких - 4 тис доларів США він мав віддати, частина на подарунки, інша сума про всяк випадок.

Допитана в порядку ст. 225 КПК України свідок ОСОБА_19 дала показання, що потерпілий ОСОБА_9 є її чоловіком. 26 чи 27 червня 2018 року вони прибули до України з ціллю відвідати родичів та відпочити. Одразу по приїзду її чоловік взяв на прокат автомобіль «Нуundai Тucson» оливкового кольору. 01 липня 2018 року вона із чоловіком приїхали в місто Рівне, де зняли трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . В той день вона, близько 17.30 год., з дитиною поїхала в торговий центр «Злата плаза» для розваг. Чоловік не поїхав, оскільки пояснив, що має декілька справ. О 19.45 год. до неї зателефонував ОСОБА_13 і сказав швидко брати таксі та приїжджати на квартиру, бо він нічого не розуміє, ніяких речей з ним немає. Також, потерпілий повідомив, що його вдарили. При собі чоловік мав рюкзак з документами, гроші, планшет, два мобільних телефони та гаманець із кредитними картками. Із грошей ОСОБА_9 , мав при собі 13 тис. доларів США. Така велика сума коштів була, оскільки 4 тис. доларів США потерпілий мав передати комусь, а решта коштів на оренду авто, гроші на подарунки та інші витрати. Чоловік завжди возив гроші із запасом. Коли вона приїхала до будинку то автомобіля «Нуundai Тucson» на дворі не було. Зайшовши у квартиру, вона побачила на обличчі чоловіка видимі сліди тілесних ушкоджень, а саме запливше око, щока. Крім того, на обличчі чоловіка та на землі були сліди крові. У той час крім нього у квартирі була ще якась дівчина. В протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення вона вказала 3,5 тис. доларів США, оскільки так зрозуміла зі слів чоловіка, однак пізніше він повідомив, що насправді було 13 тис. доларів США.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 дав показання, що обвинуваченого ОСОБА_5 знає давно. 01.07.2018 року він, ОСОБА_5 , його дружина та дружина ОСОБА_21 автомобілем поїхали в м. Рівне. Біля ТЦ «Чайка» дружин висадили та почали спостерігати за ними, оскільки ті говорили, що їдуть до якогось ОСОБА_13 , щоб прийняти участь в боях. Його дружина та дружина ОСОБА_5 спочатку зайшли в магазин, а потім сіли в автомобіль і кудись поїхали. Вони поїхали за ними. Їх дружини з невідомим для них чоловіком зайшли в будинок. Через деякий час в під`їзд зайшла ще одна дівчина, вони за нею зайшли в під`їзд, та дівчина передзвонила комусь і вони зрозуміли, що вона теж іде приймати участь в боях. Вона подзвонила в двері і їй відкрив потерпілий ОСОБА_13 . ОСОБА_5 першим зайшов у квартиру і у нього виник конфлікт з ОСОБА_13 через те, що потерпілий мав робити з його дружиною. Під час конфлікту ОСОБА_5 наніс потерпілому один удар в обличчя від якого той упав. Конфлікт тривав невеликий проміжок часу, потерпілий ОСОБА_13 свідомість не втрачав. Він забрав свою дружину і вийшов з квартири. Обвинувачений вийшов відразу за ними. На вулиці він з обвинуваченим сіли в автомобіль на якому приїхав потерпілий. Свій автомобіль залишили в дворі будинку де це все відбувалось. Потерпілий ще з однією дівчиною залишився у квартирі.

Про що розмовляв в квартирі обвинувачений з потерпілим він не пам`ятає, але говорив про те, потерпілий вчиняв аморальні та протизаконні дії по відношенню до дівчат. Йому теж не подобалось те чим займався потерпілий ОСОБА_13 з їхніми дружинами. Обвинувачений у квартирі взяв рюкзак, що було в рюкзаку він не знає. Рюкзак обвинувачений викинув через вікно автомобіля по дорозі в с. Козлин. Коли їхали в с. Козлин за кермом був ОСОБА_5 , він розумів, що вчиняється злочин. Своїх дружин забрали пізніше, обвинувачений підвіз всіх в с. Козлин, там пересадив його та дівчат в таксі, а сам залишився в селі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 дала показання, що з потерпілим ОСОБА_13 познайомилась через мережу Інтернет, переписувалась з ним. Він запропонував приїхати до нього додому, щоб прийняти участь в боях між дівчатами, які ОСОБА_13 знімав на відео. Викликала таксі, приїхала за адресою, яку він назвав. Коли заходила в під`їзд побачила, що за нею зайшло двох невідомих їй чоловіків. Вона зателефонувала ОСОБА_13 і він відкрив їй двері. Коли двері відкрились, у квартиру забігли чоловіки, які заходили з нею у під`їзд. Один з них, потім вона дізналася, що то був ОСОБА_5 , вдарив потерпілого в обличчя, від удару потерпілий впав. Обвинувачений говорив, що це тобі за дружину. Коли вона заходила у квартиру там був потерпілий ОСОБА_13 і ще дві дівчини. Вважає, що потерпілий втрачав свідомість, оскільки після удару він не підвівся, а сидів біля стіни, потім один з чоловіків сказав їй іти в кімнату і там сидіти.

В кухні на столі лежала сумка потерпілого, обвинувачений її взяв, яка сума грошей була в сумці вона не знає, але сумка була потерпілого, тому що він її пізніше шукав, що було в сумці вона не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 дав показання, що приблизно два роки тому, в липні місяці, перебував на чергуванні в поліцейському патрулі. Прийшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, викрадення автомобіля «Нуundai Тucson» 2006 року випуску, сірого кольору. Помітили автомобіль на який прийшло орієнтування. Переслідували його до м. Нетішин, автомобіль звернув з дороги і заїхав в тупик. Водій вибіг з автомобіля і почав тікати. Він з напарником затримали правопорушника. В автомобілі була одна людина, водій, при ньому була барсетка, під час затримання обвинувачений опір не чинив.

Показами обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , повністю доводиться вчинення ОСОБА_5 незаконного заволодіння транспортним засобом «Нуundai Тucson».

Крім показів потерпілих та свідків вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України доводиться дослідженим в судовому засіданні договором користування автомобілем № 01/26.06.2008 від 26.06.2018 року укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з якого вбачається, що потерпілому в користування було передано автомобіль «Нуundai Тucson» д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору до 26.07.2018 року (т. 1 а. п. 65-67).

Протоколом огляду місця події від 10.07.2018 року, яким зафіксовано проведення, у період часу з 23.07. год. до 00.55 год. за адресою: м. Нетішин, вул Лісова, 1, огляду автомобіля «Нуundai Тucson» та вищевказаний автомобіль «Нуundai Тucson» д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено у обвинуваченого ОСОБА_5 працівниками поліції, також було вилучено мобільний телефон марки «Samsung» (т. 1 а.п. 175-178).

Висновком експерта № 3.3-85/18 від 30.08.2018 року авто товарознавчої експертизи, згідно якої ринкова вартість автомобіля «Нуundai Тucson», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на момент скоєння кримінального правопорушення 01.07.2018 року становить 219019,72 гривень (т. 2 а.п. 54-65).

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом знайшло своє підтвердження вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Стосовно звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд вважає його необґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на прокурора.

В підтвердження вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України прокурор, який підтримує обвинувачення в суді, покликається на покази потерпілого ОСОБА_9 про те, що під час нанесення ударів він втрачав свідомість, та що в нього викрали 13000 доларів США, також, покликається на покази свідка ОСОБА_19 , ОСОБА_22 .

Крім того, для доведення такої кваліфікуючої ознаки передбаченої ч. 4 ст. 187 КК України, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим слідством особою покликається на постанову винесену прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 24 вересня 2018 року про виділення матеріалів відносно невстановленої особи в окреме провадження (т. 2 а. п. 125-126).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10 під насильством небезпечним для життя чи здоров`я насильство слід розуміти заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Таким чином сторона обвинувачення, як на підставу вчинення ОСОБА_5 розбійного нападу покликається на те, що до потерпілого було застосовано насильство, що призвело до втрати свідомості. Дане твердження ґрунтується на показах потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 .
Суд критично оцінює покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 з огляду на наступне:
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 635 проведеної експертом РОБСМЕ від 21.08.2018 року встановлено, що у відповідності з наданими медичними документами Рівненської ЦМЛ, у гр. ОСОБА_9 лікарем відмічені такі тілесні ушкодження: "Забої, осаднення м`яких тканин обличчя", які виникли від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитися у вказаний в обставинах термін, а саме 01 липня 2018 року і, згідно п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95 р. № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень (том. 2 а.п. 76-77).

З дослідженої в судовому засіданні карти виїзду швидкої медичної допомоги № 74 від 01.07.2018 р., вбачається, що в ній відсутня будь-яка інформація щодо того, що потерпілий під час опитування вказував на втрату свідомості (том. 2 а.п. 71).

У відповіді Центральної міської лікарні м. Рівне на запит слідчого під час досудового слідства повідомляється, що гр. ОСОБА_9 1970 р. н., 01.07.2018 року о 23.35 бригадою ШМД був доставлений в приймально-діагностичне відділення ЦМЛ м. Рівне. Оглянутий нейрохірургом. Діагноз: Забій, осадження м`яких тканин обличчя. Від здачі крові на алкоголь та госпіталізації відмовився (том. 2 а.п. 67).

Про втрату свідомості потерпілим ОСОБА_9 будь-яка інформація у цьому листі відсутня так само, як відсутня така і у висновку експерта № 635 від 21.08.2018 р. за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 .

Відповідно до цього висновку тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , відносяться до легких.

ОСОБА_9 в своїх показах вказував на те, що удар був на стільки сильний, що він втратив свідомість, а коли отямився то забув, як звати свою дружину та побачив, що з квартири зникли його речі.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_19 вона вказала, що о 19.45 год. до неї зателефонував ОСОБА_13 і сказав швидко брати таксі та приїжджати на квартиру, бо він нічого не розуміє, ніяких речей з ним немає.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 зайшов у приміщення квартири о 19.25 год., а о 19.40 год. він вже перебував поблизу будинку біля автомобіля «Нуundai Тucson», то з моменту нанесення удару та залишення квартири ОСОБА_5 до моменту телефонного дзвінка ОСОБА_9 пройшло не більше 5-10 хвилин, тому у суду наявні обґрунтовані сумніви стосовно правдивості показань потерпілого.

Крім того, суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_22 в частині її припущення, що потерпілий ОСОБА_9 втрачав свідомість з огляду на те, що вона немає відповідних медичних знань для визначення стану втрати свідомості, потерпілого не оглядала і медичної допомоги не надавала, бачила його декілька хвилин, що унеможливлює визначення його стану.

Крім того, її покази та покази потерпілого ОСОБА_9 спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_20 , які вказали, що потерпілий свідомості не втрачав.

Суд, також, критично оцінює покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 відносно викрадення у потерпілого 13000 доларів США.
Як встановлено з повідомлення на лінію «102» першочергове повідомлення ОСОБА_19 було подано 01.07.2018 року про викрадення приблизно 3000 доларів США ( т. 1 а. п. 14), згідно протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.07.2018 року свідок ОСОБА_19 повідомила про викрадення 3500 доларів США та 20000 гривень ( т. 1 а. п. 17).
Сума в 13000 доларів США була озвучена потерпілим ОСОБА_9 під час допиту у слідчого судді у відповідності до ст. 225 КПК України.
Інших доказів наявності 13000 доларів США стороною обвинувачення не надано.
Допитані в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_20 заперечили існування будь-яких коштів у рюкзаку, який був викрадений. Свідок ОСОБА_22 вказала, що їй не було відомо, що знаходиться в рюкзаку.
Таким чином, у суду наявні обґрунтовані сумніви стосовно можливої наявності коштів в сумі 13000 доларів США в рюкзаку, який був викрадений.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Згідно ч. 3 ст. 225 КПК України при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення.

Згідно ч. 4 ст. 225 КПК України суд під час судового розгляду має право допитати свідка, потерпілого, який допитувався відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

Зважаючи на відсутність потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 в Україні та карантинні обмеження викликані пандемією «COVID-19», суд позбавлений можливості уточнити виявлені розбіжності та допитати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 62 Конституції України та роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Таким чином суд не може в основу доведеності обвинувачення покласти докази стосовно яких у нього існують обґрунтовані сумніви стосовно належності, допустимості та достовірності даних доказів.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_5 в такій кваліфікуючій ознаці, як вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим слідством особою, прокурор посилається на єдиний доказ, постанову про виділення матеріалів в окреме провадження від 24 вересня 2018 року, згідно якої прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 виділено із кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003949 від 01 липня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо невстановленої досудовим слідством особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України згідно опису, що додається.

Доручено слідчому слідчого відділу Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_24 провести фактичне виділення матеріалів досудового розслідування шляхом виготовлення фотокопій із їх оригіналів.

Виділені матеріали зареєструвати в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (том. 2 а. п. 125-126).

В судовому засіданні встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 , під час вчинення злочину ОСОБА_5 , були присутні: обвинувачений ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_5 ОСОБА_25 , потерпілий ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , дружина ОСОБА_20 ОСОБА_26 , та свідок ОСОБА_22 інші невстановлені особи присутні не були.

Прокурор, в судовому засіданні, не надав доказів того, що комусь з вище вказаних осіб чи можливо іншим невстановленим особам пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину. Прокурор, також не надав доказів, що взагалі вчинялись будь-які процесуальні дії по встановленню невідомих осіб і розслідування виділеного кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що прокурор не надав доказів щодо дій інших осіб, які є співучасниками злочину та стосовно, яких досудове розслідування здійснюється в іншому кримінальному провадженні, що виключає кваліфікацію саме такого діяння.

Враховуючи наведене, згідно ч. 1 ст. 89 КПК України, докази надані стороною обвинувачення в підтвердження вчинення ОСОБА_5 розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим слідством особою, які містяться в постанові про виділення матеріалів в окреме провадження від 24.09.2018 року, суд не бере до уваги при прийнятті рішення по даній справі.
Відповідно до ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст. 22 КПК України передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.
Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 26 КПК України сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

При цьому, приписи ч. 5 ст. 9 КПК України вказують, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з врахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в Рішенні ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року у справі «Мірілашвілі проти Росії» передбачено, що в змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які мають безпосереднє відношення щодо фактів конкретної справи, а також і інші докази, які можуть вказувати на допустимість, достовірність та повноту останніх (п. 200).

Враховуючи наведене, згідно ст. 92 КПК України, докази надані стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не доводять вчинення ОСОБА_5 саме даного кримінального правопорушення.
За таких обставин суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням в житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Крім досліджених вище доказів, доказами винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України є:

Досліджений в судовому засіданні протокол пред`явлення осіб для впізнання від 11.07.2018 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка 01.07.2018 року близько 19.30 год. проникла до квартири. АДРЕСА_4 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 та заволоділа належним йому майном (т 1, а. п. 78-80).

Досліджений в судовому засіданні протокол огляду місця події, який проведений 01.07.2018 року у квартирі АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору у коридорному приміщенні; контрольний змив речовини бурого кольору, який виявлений на дивані кімнати № 1; сліди пальців рук, який виявлені у кімнатах квартири; 2 фрагменти сліду долоні (том. 1 а.п. 22-23).

Досліджений в судовому засіданні протокол огляду місця події, який проведений 02.07.2018 року, у період часу з 11.00 год. до 12.30 год., на ділянці місцевості, що знаходиться за 80 метрів від АЗС «Укрнафта», що в. Ремель, Рівненського р-ну, Рівненської обл., під час якого було виявлено та вилучено викрадені особисті речі потерпілого, а саме: сумку в якій знаходився коричневий чохол із окулярами, поліетиленовий тримач із 3 фотокартками ОСОБА_9 , шкіряний гаманець білого кольору, 5 чекових книжок, пластикову картку міжнародні авіалінії України на ім`я ОСОБА_15 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_27 , закордонний паспорт ОСОБА_19 (том. 1 а.п. 34-36).

Досліджений в судовому засіданні висновок товарознавчої експертизи № 3.2-583/18 від 09.08.2018 року згідно якого ринкова вартість ноутбука марки «Lenovo Ideapad 330 15» станом на 01.07.2017 року могла становити 7228,06 грн., планшету марки «Linx 8», станом на 01.07.2017 року могла становити 1804,05 грн., мобільного телефон марки «Nokіа 1616» станом на 01.07.2017 року могла становити 254,72 грн. (том. 1 а.п. 242-249).

Оцінивши в сукупності встановлені обставини, дослідивши та проаналізувавши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно вимог ст. 94 КПК України, суд прийшов до висновку, що в ході судового провадження поза розумним сумнівом встановлено вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 186 КК України.
При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, а саме те, що вчинені ОСОБА_5 злочини відноситься до тяжких злочинів, він раніше був судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження служби в окремій тактичній групі «Волинь» характеризується позитивно, є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 12 березня 2018 року), має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати пом`якшуючою обставиною активну участь в антитерористичній операції пов`язаної з захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

На підставі викладеного, враховуючи обставини та тяжкість вчинених злочинів, особу винного, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції передбаченої ч. 3 ст. 186 та ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 75, 76 КК України. Зважаючи на те, що викрадений автомобіль «Нуundai Тucson» 2006 року випуску повернутий власнику, суд вважає за можливе не застосовувати конфіскацію майна обвинуваченого.

По справі проведено ряд експертиз за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На період до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення суми 400000 гривень, суд приходить до наступних висновків.

В позовній заяві позивач вказує, що у нього було викрадено майна на 343970 гривень. Не навівши жодного обґрунтування просить стягнути з ОСОБА_5 400000 гривень.

Згідно встановлених в судовому засіданні обставин ОСОБА_5 було відкрито викрадено в потерпілого ОСОБА_9 наступні речі сумку «Shugon», в якій знаходилось, ноутбук марки «Lenovo Ideapad 330 15», вартістю 7228,06 грн., планшет марки «Linx 8», вартістю 1804,05 грн., мобільний телефон марки «Nokіа 1616» вартістю 254,72 грн., та ключі від автомобіля марки «Нуundai Тucson», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 ». Майнова шкода, яку спричинив ОСОБА_5 для ОСОБА_9 становить 9286,83 гривні, яка полягає у вартості викраденого майна.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_5 в судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_9 заперечив повністю.

Згідно ст. 81 ЦПК України 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Цивільний позивач ОСОБА_9 в позовній заяві не довів в чому полягають позовні вимоги до ОСОБА_5 на суму 400000 гривень.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 доведені частково на суму викраденого майна, що становить 9286,83 гривні.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 9286,83 гривень матеріальної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 1166 ЦК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинених кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 3 ст. 186 та ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України і призначити покарання:

за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Початок відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 11.07.2018 року, з моменту затримання.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення, починаючи з 11.07.2018 року по 26.05.2021 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На період до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою в судові засідання по даному кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Вказані обов`язки покладаються на обвинуваченого на строк не більше двох місяців, тобто до 25.07.2021 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 9286,83 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 83 копійки матеріальної шкоди.

Речові докази: вісім слідів пальців, дактилокарту ОСОБА_20 , сліди взуття, недопалок сигарет, фрагмент сліду долоні, волосся, змив речовини бурого кольору, полімерну ємність речовиною червоно кольору, візитки, 3 фотографії, рукавиці, два аркуші формату А-4 знищити, речі та предмети визнані речовим доказом на підставі постанови слідчого від 02.07.2018 року повернути потерпілому ОСОБА_9 та свідку ОСОБА_19 ; мобільний телефон «Samsung SM-J510H» повернути ОСОБА_5 ; CDR диски із записами судових засідань допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_19 - зберігати в матеріалах провадження, автомобіль марки «Нуundai Тucson» - повернути власнику.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_29 від 12 липня 2018 року на автомобіль марки «Нуundai Тucson» 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Samsung SM-J510H» з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 4862 (чотири тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3