Дата документу 18.03.2021 Справа № 554/1887/21
Провадження №1-кс/554/4264/2021
У Х В А Л А
іменем України
18 березня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21 грудня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000222 від 16 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 26 лютого 2021 року), в якій просить скасувати як незаконну постанову про відмову у визнанні потерпілим від 21 грудня 2020 року, винесену слідчим ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000222.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що 12 грудня 2020 року він як потерпілий в порядку ч.2 ст.55, ст.214 КПК України подав на ім`я директора ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_5 заяву, в якій, зокрема, просив зобов`язати слідчого направити на його адресу копію витягу з ЄРДР, видати йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальних провадженнях №№0226; допитати його як потерпілого за фактами, викладеними в заяві про кримінальне правопорушення; про прийняте рішення за заявою повідомити повною та аргументованою відповіддю. Однак до теперішнього часу інформацію заявнику не направлено. Також заявник повторно звертався із аналогічними заявами 13 січня 2021 року, 01 лютого 2021 року, на що отримав лише відповіді від 19 січня 2021 року та від 17 лютого 2021 року, зміст яких зводився до того, що на його адресу направлялись витяги з ЄРДР та постанова про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000222, що на переконання особи, яка подала скаргу, не відповідає дійсності, оскільки як витягів з ЄРДР, так і постанови слідчого він не отримував.

Вважає, що слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 всупереч вимог ч.2 ст.55 КПК України, практики ЄСПЛ, незаконно виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, тоді як зобов`язаний був видати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого і допитати як потерпілого, проте цього не зробив, чим порушив конституційне та процесуальне право учасника в кримінальному провадженні. З цих підстав звернувся за судовим захистом.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_3 вимоги скарги, визначені в межах кримінального провадження №0000222, підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, причини неявки суду не відомі. На адресу суду органом досудового розслідування надано матеріали кримінального провадження №0000222.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши заявника, вивчивши суть скарги, дослідивши додані до неї матеріали, а також матеріали кримінального провадження, оцінивши докази у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Звертаючись до суду зі скаргою, ініціатор предметом оскарження визначає рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим (п.5 ч.1 ст.303 КПК України).

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Судом установлено, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, ОСОБА_4 перебувають матеріали кримінального провадження №0000222 від 16 листопада 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України (арк.крим.провадж.5).

Так, постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, ОСОБА_4 від 21 грудня 2020 року відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 16 листопада 2020 року (арк.крим.провадж.56).

Мотивами винесеної постанови слідчий, зокрема, зазначив, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на час розгляду відповідної заяви даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 діями слідчого завдано фізичну, моральну чи матеріальну шкоду не встановлено. На підставі цього, керуючись ч.5 ст.55 КПК України, слідчий дійшов до висновку про відмову у визнанні заявника потерпілим.

Частиною першою ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Разом із тим, частиною 5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.110 КПК України в постанові слідчого обов`язково повинні бути зазначені зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вважає, що на час прийняття рішення висновки в оскаржуваній постанові відповідають фактично встановленим обставинам та їм надана правильна правова оцінка, оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, містить посилання на норми КПК України, тому в даному випадку підстави для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні відсутні.

Також судом установлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000222 від 16 листопада 2020 року наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо допущення слідчим порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та кримінального провадження не містять.

Отже, на момент винесення слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 органом досудового розслідування не було здобуто достатньо доказів того, що ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також не проведено всіх необхідних слідчих дій.

Крім того, відсутні будь-які об`єктивні дані щодо завдання істотної шкоди конкретними діями вказаної у заяві про вчинення кримінального правопорушення посадової особи, - слідчим, а також спричинення такими діями шкоди ОСОБА_3 , про що зазначено у відповідній постанові.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Водночас, наявність постанови про відмову у визнанні потерпілим не перешкоджає в подальшому визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за наявності для цього відповідних підстав.

Зі змісту абз.2 п.12 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» від 09 листопада 2012 року № 1640/0/4-12 вбачається, що якщо підстави для задоволення скарги відсутні, слідчий суддя постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги, яка не підлягає оскарженню.

Відповідно до принципу диспозитивності слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені по кримінальному провадженню обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого від 21 грудня 2020 року є обґрунтованою та винесена відповідно до вимог КПК України на даному етапі досудового розслідування. При цьому, слідчий суддя також виходить з того, що відповідних належних та допустимих доказів на обґрунтування доводів скарги ОСОБА_3 протягом розгляду даної скарги також не надано, інші дані в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 7, 24, 55, 303, 304, 309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21 грудня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000222 від 16 листопада 2020 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1