Провадження № 1-кс/537/377/2021
Справа № 537/2399/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 слідчий суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , затриманої особи ОСОБА_4 , захисника затриманої особи адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кременчука клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про застосування тимчасового арешту до
ОСОБА_4 (російською мовою - ОСОБА_4 , англійською мовою - ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туймази, Башкортостанської АРСР, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого АДРЕСА_1 , документованого посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган видачі 5302 виданої 07.05.2021, зареєстрованого 20.06.2018 за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

встановив:

27.05.2021 до суду звернувся прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 з клопотанням про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначено про те, що 26.05.2021 о 13 год. 00 хв. на території Крюківського району м. Кременчука Полтавської області співробітниками УКР ГУНП в Полтавській області в порядку ст. 208, 581, 582 КПК України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , який в базі даних «Інтерпол» є як особа зі статусом «Розшук» та перебуває у міжнародному розшуку («червона картка» Інтерполу №2021/7560) із характером завдання затримання і арешт. Особу затриманого громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 встановлено за посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , виданої 07.05.2021. Згідно наданих російською стороною каналами Інтерполу документів, 17.07.2018 другим відділом СЧ по РОПД СУ УВСв ТиНАО ГУ МВС Росії в м. Москва порушено кримінальну справу №1000297 за ознаками п. п. «а», «б» ч. 4 ст. 162 Кримінального Кодексу Російської Федерації, за фактом розбійного нападу на ОСОБА_8 , вчиненого організованою групою в особливо великому розмірі. 15.09.2020 слідчим винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого по кримінальній справі №1000297 у вчинені злочину, передбаченого п. п. «а», «б» ч. 4 ст. 162 Кримінального Кодексу Російської Федерації та в цей же день постанову про обрання відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він діючи у складі організованої групи у період з 28.05.2018 по 17.07.2018, разом з іншими особами, маючи злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужого майна незаконно проник в будинок за адресою: АДРЕСА_3 , після чого застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я по відношенню до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому погрожуючи предметом схожим на ніж, відкрито викрав майно та грошові кошти, які належали ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на загальну суму 11036610 російських рублів, після чого з викраденим зникли, розпорядились ним на власний розсуд. Постановою від 16.09.2020 ОСОБА_4 оголошений в федеральний, а 30.12.2020 в міжнародний розшук. Постановою судді Пресненського районного суду м. Москва, Російської Федерації від 20.11.2020 ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу за вчинення злочину, передбаченого п. п. «а», «б» ч. 4 ст. 162 Кримінального Кодексу Російської Федерації у вигляді тримання під вартою. У порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність, злочин вчинений ОСОБА_4 на території Російської Федерації відповідає ч. 4 ст. 187 КК України (розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою), санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому є екстрадиційним. При цьому, злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України відповідно до ст. 12, 49 КК України відноситься до категорії «особливо тяжких злочинів». Строки давності притягнення особи до відповідальності за вказані діяння згідно ст. 49 КК України не минули. Згідно висновку УДМС України в Полтавській області від 07.04.2021 ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про громадянство» не є громадянином України. За інформацією УІАП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 раніше судимий: вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.01.2000 за ст. 861, 2153 ч. 3, 222 ч. 1, 89 ч. 1, 194 ч. 3, 42 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, звільнений 07.03.2006 умовно достроково на 1 рік 7 місяців 6 днів; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2013 за ст. 187 ч. 4 КК України на 10 років позбавлення золі з конфіскацією майна, звільнений 07.12.2017 по відбуттю строку покарання. На даний час до кримінальної відповідальності на території України не притягається. Враховуючи дані обставини, відповідно до ч. 3 ст. 583 КПК України прокурор звернувся до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із даним клопотанням.
У судовому засіданні прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав у ньому зазначених.
ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки він не приховувався, отримав посвідку на тимчасове проживання на своє ім`я, має дружину та двох дітей.
Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що підстави для тимчасового арешту відсутні.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали подані в його обґрунтування, заслухавши пояснення учасників процесу, дійшов таких висновків.
Статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року), ратифікованої Україною 16.01.1998, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Відповідно до ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а статті 12, і намір надіслати запит про видачу правопорушника. В ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи.
Органи прокуратури згідно з міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та кримінальним процесуальним законодавством України здійснюють співробітництво з компетентними органами інших держав з питань проведення процесуальних дій при розслідуванні кримінальних правопорушень, видачі осіб, які їх вчинили, перейнятті кримінального провадження та з інших питань, передбачених такими договорами. У разі відсутності міжнародного договору України співробітництво у цій сфері здійснюється органами прокуратури України на підставі взаємних письмових гарантій. Співробітництво органів прокуратури з компетентними органами інших держав не може здійснюватися всупереч конституційним гарантіям України та її договірним зобов`язанням щодо прав людини (ч. 1 ст. 92 Закону України «Про прокуратуру»).
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України тимчасовий арешт - взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).
За приписами ч. 1, 2 ст. 582 КПК України затримання на території України особи, яка розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, здійснюється уповноваженою службовою особою. Про затримання негайно інформується прокурор, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання. Повідомлення прокурору, до якого додається копія протоколу затримання, повинно містити докладну інформацію щодо підстав та мотивів затримання.
Згідно з положеннями ч. 1, 2, 3 ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту. Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.
Згідно з протоколом затримання особи від 26.05.2021, громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично затриманий о 13 год. 00 хв. 26.05.2021 за адресою: АДРЕСА_4 .
Надані прокурором матеріали свідчать про те, що ОСОБА_4 обвинувачується правоохоронними органами Російської Федерації у вчиненні злочину, передбаченого п.п. «а», «б» ч. 4 ст. 162 Кримінального Кодексу Російської Федерації за фактом розбійного нападу вчиненого організованою групою в особливо великому розмірі (постанова від 15.09.2020).
Відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 компетентними органами Російської Федерації винесено судове рішення від 20.11.2020 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на два місяці з моменту фактичного затримання на території Російської Федерації або з моменту передачі ОСОБА_4 правоохоронним органам Російської Федерації у разі екстрадиції або депортації на територію Російської Федерації, але в межах терміну попереднього розслідування.
Постановою від 30.12.2020 оголошено ОСОБА_4 в міжнародний розшук з метою його видачі.
Інкримінований ОСОБА_4 злочин за законодавством України кваліфікуються за ч. 4 ст. 187 КК України (розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою) і є екстрадиційними, оскільки передбачає позбавлення волі на строк більше одного року. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказані діяння не закінчився, цей злочин не належить до військових і не носить політичного характеру.
Медичних висновків того, що за станом здоров`я ОСОБА_4 не може бути підданий до тимчасового арешту, стороною захисту не надано.
Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.10.2004 № 16 «Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з екстрадицією», при вирішенні питання про тимчасовий арешт особи з метою її видачі іноземній державі суд повинен перевірити наявність запиту та відповідних документів, визначених договором, на підставі яких вирішується питання про екстрадицію, а також відсутність обставин, що перешкоджають видачі або передачі.
Підстав, які б перешкоджали здійсненню видачі ОСОБА_4 уповноваженим органам Російської Федерації, слідчим суддею не встановлено, про них не повідомили в судовому засіданні ні захисник, ні сам затриманий.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що при вирішенні питання про застосування тимчасового арешту до затриманої особи суд не вивчає питання її винуватості, наявності відповідних доказів на обґрунтування підозри або обвинувачення та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави, а лише перевіряє наявність відповідних документів органів досудового слідства іноземних держав, які підтверджують факт підозри або обвинувачення особи у вчиненні злочину, а також її перебування у розшуку.
Відповідно до абз. 3 ч. 6 ст. 583 КПК України за результатами розгляду слідчий суддя постановляє ухвалу про: 1) застосування тимчасового арешту; 2) відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав; 3) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту; 4) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту; 5) застосування тимчасового арешту та відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію).
З урахуванням викладеного та відсутності заяв від ОСОБА_4 щодо його згоди на екстрадицію, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування тимчасового арешту до затриманої особи на строк до сорока діб у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації. Строк тимчасового арешту слід рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для задоволення клопотання зазначених висновків слідчого судді не спростовують.
Керуючись ст. 369, 371, 372, 376, 392, 395, 582, 583 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про застосування тимчасового арешту відносно затриманого ОСОБА_4 -задовольнити.
Застосувати тимчасовий арешт до ОСОБА_4 (російською мовою - ОСОБА_4 , англійською мовою - ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туймази, Башкортостанської АРСР, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого АДРЕСА_1 , документованого посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган видачі 5302 виданої 07.05.2021, зареєстрованого 20.06.2018 за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, на строк 40 (сорок) діб у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.
Строк тимчасового арешту рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , а саме з 13 год. 00 хв. 26 травня 2021 року.
Ухвала слідчого судді діє протягом 40 (сорока) діб до 13 год. 00 хв. 04 липня 2021 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Кременчуцьку окружну прокуратуру Полтавської області.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 8 ст. 583 КПК України він, як особа, до якої застосовано тимчасовий арешт, має право до надходження запиту про його видачу (екстрадицію) подати на розгляд слідчого судді суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, письмову заяву про згоду на його видачу (екстрадицію), в якій може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності.
Звільнення ОСОБА_4 з-під тимчасового арешту у зв`язку з несвоєчасним надходженням до центрального органу України запиту про видачу не перешкоджає застосуванню до нього екстрадиційного арешту в разі отримання в подальшому такого запиту.
У разі надходження запиту про видачу ОСОБА_4 , до закінчення строку тимчасового арешту ухвала слідчого судді про застосування тимчасового арешту втрачає юридичну силу з моменту винесення слідчим суддею ухвали про застосування екстрадиційного арешту щодо нього.
У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений ч. 1 ст. 585 КПК України, закінчився, а запит про видачу ОСОБА_4 , не надійшов, останній підлягає негайному звільненню з-під арешту.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1