Справа № 733/899/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/124/21
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000177 від 05 липня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1 307 грн 60 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішену у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 05 липня 2020 року о 03 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху в м. Ічня Чернігівської області по вулиці Вокзальній від центру міста в напрямку вулиці Свято-Преображенської, на відстані 58 метрів від будинку по вул. Вокзальній, 2, проявив неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де разом з автомобілем і пасажирами занурився у ставок «Самарський», під час якого пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани з синцем та садно в лобній ділянці, по одному синцю в правій ключичній та правій дельтоподібній ділянках, численних синців на правій задньо-бічній поверхні грудної клітки, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в результаті механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді помер на місці події.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_10 порушив вимоги п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 10.1 (перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставин справи та доведеність своєї вини, просить вирок суду змінити, застосувати положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Аргументує тим, що повністю визнає вину та жодним чином не намагається зменшити ступінь тяжкості наслідків, що наступили від його дій, разом з тим, просить прийняти до уваги, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, під час досудового розслідування він спілкувався з потерпілою, просив у неї вибачення за горе, яке не умисно їй спричинив.

Визначаючи покарання у виді позбавлення волі, суд керувався виключно емоційними висловлюваннями з боку потерпілої,які суд розцінив як бажання призначення покарання виключно у виді позбавлення волі.

Просить суд не позбавляти його волі та надати можливість спокутувати свою провину та довести, що він зможе виправитися без ізоляції від суспільства та у подальшому буде продовжувати відшкодовувати шкоду потерпілій.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що вирок суду був ухвалений з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Зі змісту оскаржуваного вироку, не вбачається, з яких підстав суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Самі лише показання обвинуваченого про те, що він визнає свою вину, не є належним доказом його винуватості. При цьому, звукозапис судового засідання свідчить про те, що його підзахисний не повідомляв суд у чому саме виявилося порушення ним пунктів 2.3, 10.1 та 12. 1 Правил дорожнього руху та не розповідав про власні дії, які б підтверджували його винуватість у порушенні вказаних пунктів Правил.

Постанова Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зобов`язувала суд з`ясувати та зазначити у вироку, у чому саме полягали інкриміновані ОСОБА_6 порушення.

На думку захисника, головне питанням, яке не з`ясував суд, це наявність причинного зв`язку між загибеллю пасажира ОСОБА_9 , який утопився, з порушенням обвинуваченим пунктів 2.3, 10.1 та 12. 1 Правил дорожнього руху. Відповідь на це питання мала бути встановлена судом не залежно від того чи визнав ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні чи заперечував. На думку захисту, з`ясування цього питання лежить поза межами знань, як обвинуваченого, так і сторони обвинувачення та суду, для чого і мали були залучені спеціалісти, які володіють спеціальними знаннями та могли б надати однозначну відповідь.

Вважає, що для з`ясування вказаних ним питань необхідно призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції для того, щоб у відповідності до ч. 1 ст. 416 КПК України судовий розгляд був здійснений згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду, оскільки він як захисник має намір просити суд про повернення обвинувального акту прокурору.

Під час судового розгляду суть обвинувачення була роз`яснена формально, ОСОБА_6 не до кінця зрозумів те, що йому ставиться у вину, натомість суд просто зачитав йому диспозицію ч. 2 ст. 286 КК України без посилання на пункти Правил дорожнього руху, які були порушені.

Обвинувачений фактично був позбавлений права на останнє слово, оскільки в цей час всі учасники вислуховували потерпілу щодо її ставлення до обвинуваченого, суду та всіх учасників судового розгляду. Також, суд всупереч вимогам п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК України, попередив ОСОБА_11 про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показів, чим порушив положення ст. 353 КПК України.

Звертає увагу на те, що за весь час досудового розслідування ОСОБА_6 не мав юридичного захисту та не мав захисника в суді першої інстанції, у зв`язку з чим, він як захисник обвинуваченого, захищаючи інтереси та права свого підзахисного, перш за все відстоює його право на справедливий суд.

З огляду на перелічені ним порушення та необхідність повного дослідження письмових доказів в кримінальному провадженні, допит свідків, експертів по вже проведених судових експертизах, призначення експертиз та витребування нових даних, вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили про скасування вироку і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону під час судового розгляду та постановленні вироку, потерпілу, яка категорично заперечувала проти аргументів сторони захисту, прокурора, який не погодився з доводами обвинуваченого та його захисника, вважав вирок суду законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

З журналу судового засідання та звукозапису до нього видно, що усім учасникам судового розгляду були роз`яснені наслідки розгляду справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та на запитання головуючого про те, чи розуміють вони, що у разі згоди на такий порядок судового розгляду, будуть позбавлені можливості оскаржувати ті обставини та докази, які не будуть досліджуватись судом, і зможуть оскаржувати вирок суду виключно в частині призначеного покарання, відповіли, що роз`яснення суду їм зрозумілі.

Під час роз`яснення наслідків розгляду справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, головуючим декілька раз було наголошено суть такого розгляду, на кожне запитання головуючого про те, чи зрозуміла ОСОБА_6 суть пред`явленого обвинувачення, чи добровільна його позиція, чи зрозуміло, що ті обставини, які не будуть досліджуватись у судовому порядку, він не зможе оскаржити в апеляційному порядку, обвинувачений відповідав, що всі роз`яснення суду йому зрозумілі.

Разом з тим, обрання скороченого розгляду справи обвинуваченим, не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин, що у даному кримінальному провадженні цілком виконано.

Вказівка захисника на те, що під час досудового слідства та судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений не мав захисника, через що його позиція про визнання вини повинна вважатися, як не розуміння суті пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставною.

Як під час досудового слідства, так і судового розгляду ОСОБА_6 було роз`яснено право мати захисника, в тому числі і за рахунок держави, таким правом обвинувачений не скористався, а чинний кримінально - процесуальний закон не передбачає у провадженнях, де участь захисника необов`язкова, призначити захисника проти бажання обвинуваченого.

Критика захисником обвинуваченого акту через неконкретне обвинувачення та неповноту досудового слідства і необхідність проведення авто технічних експертиз є безпідставною.

05 липня 2020 року о 03 годині 40 хвилин, автомобіль марки ВАЗ-2108, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху в м. Ічня Чернігівської області по вулиці Вокзальній від центру міста в напрямку вулиці Свято-Преображенської, на відстані 58 метрів від будинку по вул. Вокзальній, 2, під керуванням водія ОСОБА_6 злетів на ліве узбіччя, а потім у ставок, де пасажир ОСОБА_12 , під час падіння автомобіля отримав легкі тілесні ушкодження, та на відміну від водія автомобіля утопився у ставку разом із потонулим ВАЗ-2108.

Характер порушення Правил дорожнього руху, а саме неуважність водія, порушення вимоги не відволікатися від керування транспортним засобом, невиконання вимоги про вибір безпечної швидкості руху та вимоги перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися в безпеці такої зміни, не вимагають технічних знань з боку експерта авто техніка і віднесені виключно до питань права та виконання вимог правил безпеки руху.

Окрім водія ОСОБА_6 з автомобілем ВАЗ-2108, інших транспортних засобів на дорозі не було. Автомобіль віднесений до наземних транспортних засобів і його водій повинен керувати транспортним засобом так, щоб він не виїжджав за межі проїзної частини і тим більше не занурювався у ставок.

Пасажир ОСОБА_9 помер через механічну асфіксію внаслідок утоплення у воді, куди автомобіль спрямував водій ОСОБА_6 , який не виконав вимог Правил дорожнього руху.

Критика захисником під час апеляційного розгляду висновку судово-медичного експерта про причини смерті пасажира є несправедливою. Сам ОСОБА_6 не заперечує, що його товариш ОСОБА_9 , який сидів на задньому сидінні автомобіля, після утоплення автомобіля у ставку, був знайдений мертвим у ставку водолазами. Не має значення, утопився ОСОБА_9 в автомобілі, чи у ставку, коли вибрався з автомобіля.

При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 був виявлений етиловий спирт в концентрації 2.1 проміле. Тоді як ОСОБА_6 та ще двоє його пасажирів, які випливли з утопленого автомобіля, були обстежені через сім годин після пригоди, на що вказують додані до матеріалів кримінального провадження результати токсикологічного дослідження, де зазначений час початку і закінчення аналізів ( а. с. 48-50). Потерпіла небажання пробачити обвинуваченому аргументує саме тим, що вона знає від очевидців, що обвинувачений та свідки перебували в нетверезому стані, так само як і її син.

По справі була проведена авто технічна експертиза технічного стану транспортного засобу, яка показала що автомобіль ВАЗ-2108, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , мав технічні несправності гальма у вигляді понаднормового зносу заднього лівого гальмівного барабану, блокування заднього поршня гальмівного циліндру лівого заднього колеса та неефективного спрацювання задніх гальмівних механізмів при натисканні на педаль гальм, які виникли в процесі довготривалої експлуатації, що зобов`язувало водія ОСОБА_6 бути в декілька разів уважним та обирати безпечну швидкість руху, тим більше у місті, де проживає і обізнаний з усіма поворотами, вулицями та небезпекою, для руху, чого не зробив, проявивши злочинну недбалість.

Аналізуючи зміст звукозапису судового засідання, колегія суддів погоджується, що потерпіла втручалася у промову обвинуваченого та дозволяла собі репліки в його бік. Головуючий у суді першої інстанції декілька раз надавав ОСОБА_6 можливість продовжити своє останнє слово, якою він і скористався та висловив свою позицію, просив вибачення у потерпілої не зважаючи на її агресивну позицію, розкаювався у вчиненому.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що його підзахисний був позбавлений права на останнє слово до суду, не відповідають дійсності.

Підстав для призначення нового судового розгляду колегія суддів не вбачає, як не вбачає і порушень кримінально-процесуального законодавства під час судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Робити висновки про наявність прямого причинного зв`язку між порушеннями правил безпеки руху і наслідками, що настали, віднесено до компетенції суду, а не авто технічної експертизи, проведення якої у даному провадженні, є безпредметним.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, позитивні данні про особу обвинуваченого, і з урахуванням позиції потерпілої, яка не пробачила і наполягала на суворому покаранні, призначив покарання наближене до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Прохання в апеляційній скарзі обвинуваченого про застосування положень ст. 75 КК України, не може бути задоволене, виходячи із загальних положень кримінального закону про призначення покарання.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, виховує дитину дружини, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, не працює, за місцем проживання характеризується формально, як особа щодо якої скарги за місцем проживання відсутні.

Суд вірно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття. Потерпіла не прийняла відшкодування і пробачення, наполягає на призначенні покарання виключно у вигляді позбавлення волі в рамках санкції інкримінуємої статті, аргументуючи тим, що є особою похилого віку, втратила єдиного сина, залишилася без підтримки та допомоги.

Посилання обвинуваченого на те, що на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, не можуть бути визнані виключними обставинами, які дають підстави для призначення покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Так, ОСОБА_6 не працює, з двох дітей лише одна дитина є його рідною, у дитини від першого шлюбу дружини є рідний батько, який і повинен опікуватись своєю дитиною. При цьому, відповідно до довідки з місця проживання, ОСОБА_6 проживає з однією дитиною, а відсутність стабільного джерела доходу ставить під сумнів доводи обвинуваченого про те, що родина перебуває на його утриманні.

Характер порушень правил безпеки руху, допущених водієм ОСОБА_6 , обставини справи, коли водій старого зношеного автомобіля їхав дорогою на такій швидкості, що вилетів у ставок і утопив пасажира, визнання провини, каяття, наявність родини, відсутність судимостей у минулому, а також тяжкість та невідворотність наслідків, які настали, позиція потерпілої, яка втратила єдиного сина і не пробачила обвинуваченого та наполягала на суворій мірі покарання, вимога обвинуваченого про призначення йому покарання із звільненням від покарання з випробуванням, не може бути задоволена.

Рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15