ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 662/1244/20
Номер провадження : 11-кп/819/707/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2021 року липня місяця 06 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі: Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000223 від 26.06.2020 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07 травня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Новомихайлівка Новотроїцького району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта - середня, який не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки. Відповідно доп.1,2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки. Арешт накладений на автомобіль АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Чаплинського районного суду Херсонської області від 17.06.2020 року, - скасовано. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За вироком суду, ОСОБА_7 24.05.2020 близько 21 години 30 хвилин, у порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі Чаплинка-Новотроїцьке-Риково зі сторони вул. 50 років Перемоги в напрямку вул. Комарова в районі буд. №35 по вул. 50 років Перемоги с. Громівка Новотроїцького району Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, при виявленні небезпеки для руху, а саме з моменту зникнення головного світла його транспортного засобу, у порушення п. 31.6.б) Правил дорожнього руху України, не зупинив автомобіль АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 та не припинив подальший рух, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який котив велосипед справа від себе в його смузі руху у попутному напрямку.
Унаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.
Вказані наслідки знаходяться у прямому причинному зв`язку з порушенням зі сторони водія автомобіля АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3 б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 2.9 а), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 31.6, згідно з яким забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:
б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, де просить дослідити докази у проваджені, а саме характеризуючі матеріали на обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий й вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін. Посилається на те що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України, в стані сп`яніння, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, його попередня поведінка не свідчить про те що він розкаявся. Вказує, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України є занадто м`яким і судом не мотивовано.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, потерпілого які скаргу просили залишити без задоволення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК Україниобґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, що згідно з ст. 409, 412, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку.
Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком від 3 до 8 років.
Суд першої інстанції при обранні міри та виду покарання засудженому ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України послався на ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу підсудного, зокрема на те, що той за місцем проживання характеризується позитивно, має сім`ю, співмешканку з дитиною, які проживають разом у його матері ОСОБА_11 , яка також потребує з його боку допомоги, так як хворіє, має на утриманні дитину від першого шлюбу, та займається підсобним господарством, а саме обробляє землю.

Проте, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив, чому саме вказані дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Посилання суду на те, що злочинна діяльність обвинуваченого налічує один епізод, він характеризується посередньо, раніше не судимий за своїм змістом лише характеризують особу винного і не впливають на ступінь тяжкості скоєних ним злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , судом не враховано те, що в результаті скоєного ОСОБА_7 злочину потерпілий загинув.
Судом також не враховано що ОСОБА_7 в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, керував автомобілем перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.
Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування шкоди, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі. Проте вказане, не є вирішальним при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Колегія суддів, вважає, що за таких обставин підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України не вбачається, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком від 3 до 8 років, особу винного, який характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди, знаходження на його утриманні дітей та матері, а також обставину яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, в мінімальних межах, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Така покарання буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та не є явно несправедливим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)