Справа № 204/7891/19
Провадження № 1-кп/204/337/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001634 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину невеликої тяжкості та умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 хоча і є раніше не судимою особою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій останнього. Крім того, існує обґрунтований ризик, що обвинувачений ОСОБА_6 може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані та місця мешкання потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, та у судовому засіданні зазначені особи не допитані. Вважає, що на теперішній час наявна необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Застосування іншого, більш м`якого ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти заявленого клопотання та просили змінити запобіжний захід на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики вважає недоведеними, а аргументи носять декларативний характер і не підтверджують жодного ризику. Потерпілий та свідки вже опитані, тому обвинувачений не може на них вплинути.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 травня 2021 року включно.
До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Водночас, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак на даний час ризики значно зменшились і прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 року).
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_6 хоча і є раніше не судимою особою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій останнього. Крім того, існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_6 може чинити незаконний вплив на частину свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки у судовому засіданні частина свідків не допитана, тобто ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України значно зменшився.
Тому, хоча існує ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, вагомість такого ризика значно зменшилась у порівнянні із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та запобіганню такого ризика може забезпечити інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт.

Крім того, суд враховує, що згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, дата та час фактичного затримання ОСОБА_6 12.08.2019 року о 14 год. 00 хвл. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який в подальшому був продовжений, а загальний строк його перебування під вартою становить один рік дев`ять місяців п`ять днів.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то суд, вважає за можливе його задовольнити, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку суду, застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним та призначення йому покарання у вигляді особи, підозрюваної у вчиненні злочину позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 181, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою задовольнити.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 15 липня 2021 включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово не покидати приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає; прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Копію ухвали направити начальнику відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, для виконання, відповідно до норм ст. 181 КПК України.
Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1