КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від16 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005297 від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 серпня 2021, включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 500 грн.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність судимості у минулому за вчинення корисливих злочинів, конкретні обставини справи та існуючи ризики на підставі чого прийшов до висновку що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не враховано даних про його особу, зокрема, наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків.
Посилається захисник і на відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілої та відсутність підстав впливати на свідків, оскільки останні вже допитані. Інші ризики адвокат ОСОБА_6 вважає не доведеними, а підозру - не обґрунтованою.
Таким чином, згідно доводів апеляційної скарги, запобіжний захід у виді тримання під вартою є надміру суворим, оскільки відсутні виключні обставини, які б давали підстави для його застосування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005297 від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 серпня 2021, включно з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 500 грн.
На вказане рішення суду подано апеляційну скаргу захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено максимальне покарання у виді шести років позбавлення волі, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні який обвинувачується ОСОБА_7 , обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, те, що він має непогашену судимість за вчинення, в тому числі, корисливих злочинів, не працює, не одружений, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, а саме наявність у останнього постійного місця проживання, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Що стосується міцних соціальних зв`язків, то надані суду матеріали не містять доказів на підтвердження цих обставин. Не надано таких доказів і адвокатом ОСОБА_6 .
З цих же підстав колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності з боку потерпілої претензій до ОСОБА_7 . Крім того, вони не є тими стримуючими фактами, які в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Ті обставини, що на даний час по справі допитані свідки не можуть свідчити про зменшення існуючих ризиків, зважаючи на те, що судом приймається рішення на підставі всіх доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні. При цьому, положення чинного Кримінального процесуального кодексу Україні, не забороняють, у разі потреби, повторно допитати вказаних осіб.
Що стосується доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , то вказані обставини, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, не перевіряються.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_7 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Також, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні і визначений ОСОБА_7 розмір застави.

Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а відтак апеляційна скарга його захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 серпня 2021 року, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3