ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/2010/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника, прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 12 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фергана, Республіка Узбекистан, громадянина Узбекистану, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого на території України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27).
Визначено, що строк покарання засудженому ОСОБА_7 слід відраховувати з моменту фактичного затримання з 09 10 2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 5590,43 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 09 10 2017 року близько 00 год. 10 хв., разом з раніше незнайомими йому ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходились у приміщенні покинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де мали на меті розпивати спиртні напої. Реалізуючи свої наміри, ОСОБА_7 дав гроші ОСОБА_13 та просив його купити для всіх пляшку горілки. Приблизно о 02:00 год. ОСОБА_13 повернувся без горілки та грошових коштів, у зв`язку з чим між останніми виник словесний конфлікт.
В ході конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник умисел, направлений на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел, незважаючи на присутність сторонніх осіб, ОСОБА_7 почав руками та ногами наносити удари по голові і тулубу ОСОБА_13 в загальній кількості більше 20 ударів. Продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді настання смерті ОСОБА_13 та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_7 став обома ногами на грудну клітину та живіт ОСОБА_13 , та під вагою власного тіла декілька разів стрибнув по ньому. З метою доведення свого наміру до кінця ОСОБА_7 побачив у кімнаті стіл, узявши який, наніс більше 10 ударів по правій боковій поверхні голови та тулубу ОСОБА_13 , чим спричинив відповідно до висновку судово-медичного експерта №2661-Дм/17 від 06 11 2017 року сукупну тупу травму тіла, яка ускладнилась гострою крововтратою, що і стало безпосередньо причиною смерті. Після заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 виніс тіло потерпілого за межі приміщення.
Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (т.2 а.с.94-97).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі (т.2 108-110).

Не погодився з таким рішенням і обвинувачений та подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким встановити точну кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України, точну форму вини, наявність умислу та його виду, а також відповідне покарання.

В обґрунтування таких вимог послався на порушення норм матеріального та процесуального права з боку органів досудового розслідування та суду, а також на невірну кваліфікацію його дій (т.2 а.с.112-113).

Крім того, апеляційну скаргу подав захисник обвинуваченого, яку в подальшому уточнив та просив дослідити докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції, а також просив скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження.

Такі вимоги захисник обґрунтував тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону, є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст.

На думку захисника, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд в своєму обвинувальному вироку не надали достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Захисник послався на наступні порушення норм матеріального та процесуального закону:

- огляд домоволодіння 09 10 2017 року було проведено з порушенням чинного кримінального процесуального законодавства, тобто без наявності ухвали слідчого судді та без дозволу особи, що ним володіє, а відтак протокол огляду місця події та трупу від 09 10 2017 року є недопустимим доказом. Оскільки протокол огляду предметів від 10 11 2017 року є похідним від протоколу огляду місця події від 09 10 2017 року, то вказаний доказ також є недопустимим;

- судом не надано оцінку тій обставині, що в протоколі від 09 10 2017 року зазначено, що труп знаходився на підлозі обличчям до гори, під головою трупа виявлено сліди нашарування речовини бурого кольору, однак за показами свідків труп знаходився на вулиці.

Крім того, під час досудового розслідування стільців або їх фрагментів, якими нібито обвинувачений наносив численну кількість ударів ОСОБА_13 не виявлено та не знайдено;

- незрозумілим та необґрунтованим є висновок суду про винуватість ОСОБА_7 через дослідження у судовому засіданні протоколу огляду предметів від 10 11 2017 року, постанови слідчого від 10 11 2017 року про визнання речей, що знаходилися на трупі та речей, що були виявлені в ході огляду місця події 09 10 2017 року, адже жоден з предметів, які перелічені у вказаних документах, не досліджувалися у суді та за висновками експертних досліджень цих речей, вони жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_7 до скоєння злочину;

- суд послався на протоколи слідчого експерименту від 14 11 2017 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 09 10 2017 року, всупереч вимогам ч.4 ст.95 КПК України, яка забороняє суду обґрунтовувати свої висновки показаннями, наданими слідчому або прокурору;

- суд, визнаючи протоколи слідчих експериментів належними та допустимими доказами, вказує на проведення таких слідчих дій за участю понятих, що не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з цих протоколів, поняті до проведення слідчої дії не залучалися;

- порушено право на перехресний допит;

- покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , зафіксовані на відео, протирічать одне одному стосовно подій та фактичних обставин, не узгоджуються між собою та є нелогічними, про також вказано у висновку експерта №116/2661-Дм/17 від 17 11 2017 року, де експерт зазначив про таке: покази не відповідають судово-медичним даним по відношенню кількості травматичних впливів (в бік зменшення);

- під час дослідження відеозаписів з показаннями свідків, зафіксовано наявність невстановленої особи, яка під час надання свідками показів з невідомих причин ставила їм питання та вимагала вчинити певні дії, які свідки беззаперечно виконували та надавали відповіді, що є грубим порушенням норм кримінального процесуального закону;

- поза увагою суду залишилася та обставина, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вказали на відео, що після того, як ОСОБА_7 нібито побив ОСОБА_13 , то відтягнув його на вулицю, а таким чином ОСОБА_12 був останнім, з ким міг перебувати ОСОБА_13 ;

- судом взагалі не було взято до уваги заяви та доводи сторони захисту при ухваленні вироку.

Вищенаведені порушення з боку органів досудового розслідування та суду та відсутність по справі сукупності достатніх, належних та допустимих доказів та наявність непереборних та розумних сумнівів щодо винуватості ОСОБА_7 на думку захисника, є підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині засудження обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України (116-121).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор змінила вимоги апеляційної скарги, просила оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Такі вимоги обґрунтувала наступним: судом, незважаючи на клопотання сторони захисту та відсутність заперечень з боку прокурора, не було допитано свідків по даному кримінальному провадженню; незважаючи на повне невизнання ОСОБА_7 своєї провини, судом фактично не була перевірена його версія розвитку подій та не наведено доводів на її спростування; вина ОСОБА_7 доводиться лише письмовими доказами, проте лише їх недостатньо для ухвалення обвинувального вироку; судом не надано оцінку доводам обвинуваченого, що потерпілий повернувся побитий, після того як ходив по горілку, не з`ясовано скільки взагалі було тілесних ушкоджень та чим міг з ними потерпілий пересуватися; судом не надано оцінку показам обвинуваченого, що труп потерпілого він виявив на вулиці, проте згідно матеріалів кримінального провадження труп знаходився в приміщенні.

Наведені обставини, на думку прокурора, є підставою для скасування вироку та направлення матеріалів кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

Проти доводів апеляційних скарг сторони захисту, в частині необхідності скасування вироку у зв`язку із порушенням норм кримінального процесуального закону прокурор не заперечувала.

Захисник підтримав подану ним уточнену апеляційну скаргу, узгоджену з обвинуваченим, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Не заперечував проти наявності порушень з боку суду першої інстанції, про які зазначила в судовому засіданні прокурор.

Обвинувачений у повному обсязі підтримав позицію свого захисника.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника та прокурора, з`ясувавши їх позиції щодо апеляційних вимог опонентів, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

За змістом ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ч.1 ст.91 КПК України наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені.

Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався, що призвело до поспішного ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Так, суд першої інстанції посилається як на докази доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 на:

- протокол огляду місця події та трупа ОСОБА_13 від 09 10 2017 року;

- висновок судово-медичної експертизи №2661-Дм/17 від 09 10 2017 року 06 11 2017 року,

- протокол слідчого експерименту від 14 11 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, при яких обставинах ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ;

- протокол слідчого експерименту від 14 11 2017 року за участю свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, при яких обставинах ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ;

- протокол слідчого експерименту від 14 11 2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , який пояснив, при яких обставинах ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ;

- висновок судово-медичної експертизи №116/2661-Дм/17 від 17 11 2017 року 23 11 2017 року;

- протокол пред`явлення осіб для впізнання від 09 10 2017 року, в ході яких свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка завдала тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 ;

- протокол огляду предметів від 10 11 2017 року, постанова слідчого від 10 11 2017 року.

Суд першої інстанції даючи аналіз переліченим доказам зазначив, що відсутні підстави для визнання їх недопустимими, та дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 повністю доведена.

Разом з цим, суд не надав оцінки тому, чи узгоджуються вони одне з одним, чи є достовірними, послідовними та достатніми.

Судом також давалася оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою провину у вчинені інкриміновано йому кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі та висловив свою версію розвитку подій, які мали місце 09 10 2017 року.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , було розцінено судом критично. Версія обвинуваченого, на думку суду спростовується переглянутими у судовому засіданні записами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які у присутності понятих, слідчого, медичного експерта добровільно продемонстрували обставини завдання обвинуваченим потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень. Суд зазначив, що надані ними відповіді на запитання судового експерту щодо механізму та локалізації завданих тілесних ушкоджень, відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманими експертами під час огляду трупу потерпілого ОСОБА_13 .

Суд апеляційної інстанції із вказаними висновками місцевого суду не погоджується.

Фактично висновки суду про винуватість ОСОБА_7 ґрунтувалися на поясненнях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданих в ході проведення слідчих експериментів з їх участю.

З протоколів проведення слідчих експериментів від 14 11 2017 року та відеозаписів, доданих до протоколів (т.1 а.с.211-216, 217-222, 223-227), вбачається, що в показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 містяться суттєві розбіжності, зокрема щодо закінчення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, їх подальших дій та місцезнаходження.

Так, ОСОБА_12 повідомив, що аби ОСОБА_7 перестав бити ОСОБА_13 , він вирішив сам сходити за горілкою, після того як він повернувся з магазину з пляшкою горілки та віддав гроші ОСОБА_7 , вони вчотирьох розпили горілку, ОСОБА_13 не пив, а коли допили, то всі лягли спати.

Натомість свідок ОСОБА_10 повідомила, що після того як ОСОБА_12 пішов в магазин, ОСОБА_7 продовжував бити ОСОБА_13 , потім витягнув його на двір та потерпілий продовжував залишатись там до ранку.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що від тих подій, що відбувалися вона втратила свідомість, а коли зранку проснулась та вийшла надвір, виявила тіло ОСОБА_13 .

Таким чином незрозуміло, чи дійсно достовірними є показання вказаних свідків.

Судом не надана оцінка тому, що ОСОБА_12 вказував, що після його повернення з магазину вони, в тому числі і ОСОБА_11 , продовжували вживати спиртні напої, а ОСОБА_11 вказала, що вона втратила свідомість та прийшла до тями лише зранку.

Разом з тим, судом не було достовірно з`ясоване місцезнаходження потерпілого після завдання обвинуваченим йому тілесних ушкоджень, його стан та чи міг він самостійно пересуватися, оскільки з показань свідків вбачається, що ОСОБА_11 виявила тіло ОСОБА_13 на дворі, натомість з протоколу огляду місця події та трупу від 09 10 2017 року (а.с.153-165) вбачається, що тіло ОСОБА_13 знаходилося в приміщенні (т.1 а.с.162,163, 165).

У вироку суд обмежився лише констатацією тієї обставини, що свідки пояснили, при яких обставинах ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , не відобразивши у вироку розбіжності, які викликають сумнів та перешкоджають наданню об`єктивної оцінки подіям, які мали місце 09 10 2017 року.

При цьому, судом безпосередньо не було допитано вказаних свідків з метою з`ясування достовірності показань свідків, наданих в ході проведення слідчих експериментів, усунення суперечностей в їх показаннях та уточнення відомих їм обставин, щоб дослідити у повному обсязі докази сторони обвинувачення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що висновок експерта №116/2661-Дм/17 ґрунтується на судово-медичних даних, отриманих при судово-медичній експертизі трупу гр. ОСОБА_13 , з урахуванням наданих протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків (т.1 а.с.203-210).

Незважаючи на вказане, суд визнав наведені письмові докази належними, допустимими і достовірними, а їхню сукупність з іншими доказами достатню для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слушними, на думку колегії суддів, є і доводи прокурора щодо тієї обставини, що судом першої інстанції, всупереч повному невизнанню вини ОСОБА_7 , фактично не перевірено його версію розвитку подій та не наведено жодних доводів на її спростування. Крім того, судом не надано оцінку доводам обвинуваченого, що потерпілий повернувся побитий, після того як ходив по горілку, не з`ясовано скільки взагалі було тілесних ушкоджень та чим міг з ними потерпілий пересуватися.

Таким чином суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не вжив заходів до всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, тобто для встановлення фактів і обставин кримінального провадження і перевірки їх доказами, та допустив такі порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначені вище порушення призвели до неповноти судового розгляду, оскільки залишилися не встановленими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, що, відповідно до вимог п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу. Тому, виходячи із передбаченої п.16 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання вимог кримінального процесуального закону про дослідження доказів і повноти судового розгляду, ухвалений вирок, на підставі п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно усунути допущені порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити апеляційні доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів не перевіряє.

Відповідно до вимог ст.ст.197,331,419 КПК України, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 липня 2021 року.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 12 2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - скасувати.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 липня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4