КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження заапеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 05.11.2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер Вишгородського району Київської області, призваного Вишгородським РВК Київської області, обіймаючого посаду молодшого помічника начальника військового наряду 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вказаним вироком ОСОБА_9 27.06.2016 року близько 22 години 35 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 , проявив необережність у формі злочинної недбалості. Так, у порушення вимог п.12.3 та п.12.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію 01.01.2002 року, рухаючись по автомобільній дорозі «Київ Овруч» на 45 км по вул. Соборна смт. Димер Вишгородського району Київської області у напрямку м. Овруч, яка на вказаній ділянці дороги має по одній смузі руху в кожному напрямку, освітлюється штучним освітленням електроопори, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, у темну пору доби, в умовах достатньої видимості, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину поза межами пішохідного переходу зліва на право відносно напрямку руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування гальмування.

У результаті наїзду ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран (у праві паховій западині), садна, в лобовій області з права, відшарування м`яких тканин в проекції гребня правої клубової кістки, крововиливи у м`які тканини голови в правій скронево-потиличній області, які згідно висновку експерта № 207 тр. від 29.06.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Причина смерті ОСОБА_12 черепно-мозкова травма, перелом кісток зводу і основи черепа з крововиливом під оболонки в речовину і в шлуночки головного мозку.
Грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 12.3, 12.2 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити через невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпання можливостей їх отримання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на неповноту та однобічність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Зокрема зазначає, що постановляючи обвинувальний вирок, суд не взяв до уваги показання обвинуваченого в частині, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стояв поза межами пішохідного переходу на проїжджій частині на смузі зустрічного руху, а при наближенні автомобіля несподівано розвернувся і намагався перебігти смугу руху, по якій рухався обвинувачений. Дані покази узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , який є неупередженим очевидцем подій, і яким суд також надав невірну оцінку. Натомість суд взяв до уваги покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які, як і потерпілий, перебували в стані сп`яніння, є зацікавленими особами, а своєю поведінкою певною мірою сприяли наслідкам, що настали. Висновок експерта №12-1/1376 від 13.07.2017 року також доводить відсутність винуватості обвинуваченого та визначає, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування. Даний доказ є належним та допустимим, а показання експерта ОСОБА_17 , статиста ОСОБА_18 також підтверджують невинуватість ОСОБА_9 . Крім того вказує, що судом не надано належної оцінки клопотанню сторони захисту про визнання недопустимими доказами ряду процесуальних документів і дій, а саме протоколу слідчого експерименту від 16.06.2017 року, висновку інженерно-транспортної експертизи від 13.07.2017 року, протоколу слідчого експерименту від 26.11.2018 року та судової автотехнічної експертизи від 13.02.2019 року. Зазначає про невідповідність висновку судової автотехнічної експертизи від 13.02.2019 методичним рекомендаціям щодо проведення автотехнічних експертиз через те, що у висновку час реакції водія визначається у розмірі 0,8 секунди, а згідно методичних рекомендацій час реакції становить 1,0 секунду. При цьому порушує питання незаконності ухвал суду від 12.11.2018 року про проведення додаткового слідчого експерименту, а також від 29.11.2018 року про призначення додаткової автотехнічної експертизи. Під час проведення додаткового слідчого експерименту було отримано недостовірні дані, які потягнули за собою неправильність висновку додаткової автотехнічної експертизи. Зазначає, що будь-яких допустимих і належних доказів, що доводили б винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину, матеріали справи не містять.

Захисник ОСОБА_11 подав аналогічну за змістом апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпання можливостей їх отримання.

Прокурор подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, частково дослідивши докази в ході апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах показаннях потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , показаннях свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , показаннях експерта ОСОБА_26 , протоколі проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 15-16.06.2017, протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 від 16.06.2017, протоколі огляду місця події від 27.06.2016, висновку судово-медичного експерта № 207тр.-2016, висновку інженерно-транспортної експертизи № 19/8-02/1145 від 29.09.2016, висновку автотехнічної експертизи № 12-1/1376 від 13.07.2017, висновку автотехнічної експертизи № 12-1/1065 від 13.07.2017.

В ході судового розгляду за клопотанням представника потерпілих органу досудового розслідування було надано доручення на проведення додаткового слідчого експерименту за участю статиста, який за статурою та зростом схожий із загиблим ОСОБА_12 .
З урахуванням даних, отриманих під час проведення додаткового слідчого експерименту, ухвалою суду було призначено додаткову автотехнічну експертизу, висновком якої, поряд з іншими доказами, суд обґрунтував своє рішення про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення.
Покладені судом в основу обвинувального вироку докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Сам обвинувачений, не оспорюючи факту здійснення ним наїзду на пішохода ОСОБА_12 , наполягав на тому, що вказана дорожня подія відбулась з вини загиблого, який, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував на проїжджій частині з порушенням правил дорожнього руху, а під час наближення до нього автомобіля повівся непередбачувано раптово розпочав перебігати проїжджу частину у недозволеному місці та вибіг перед керованим ним автомобілем, створивши аварійну ситуацію та позбавивши його можливості уникнути наїзду.
Такі твердження обвинуваченого ОСОБА_9 безпосередньо спростовуються:

показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які були безпосередніми очевидцями наїзду автомобіля «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_12 ;
результатами слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 від 16.06.2017, в ході якого вони вказали на траєкторію та швидкість руху пішохода ОСОБА_12 та автомобіля «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , а також на місце наїзду автомобіля на пішохода;
висновком автотехнічної експертизи № 12-1/1376 від 13.07.2017, згідно з яким за дорожніх обставин, встановлених на підставі показань свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , водій автомобіля «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 мав можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху. Водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 та п.12.2 ПДР України;

результатами проведення додаткового слідчого експерименту за участю статиста, який за статурою та зростом схожий із загиблим ОСОБА_12 ;

висновком додаткової автотехнічної експертизи № 12-1/2505 від 13.02.2019, відповідно до якого згідно заданого комплексу вихідних даних, водій автомобіля «Додж Стратус» д.н.з. НОМЕР_2 мав можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху.
У своїй сукупності наведені докази доводять, що з моменту виявлення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 у водія ОСОБА_9 було достатньо часу щоб вжити необхідних заходів гальмування та зменшення швидкості руху і уникнути наїзду на нього.
В матеріалах справи відсутні точні відомості щодо місця розташування ОСОБА_12 на проїжджій частині в той момент, коли він розпочав її переходити.

Також в ході судового розгляду достеменно не встановлено місце розташування автомобіля «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 в момент виникнення небезпеки для руху, швидкість руху автомобіля та пішохода.

Усі вказані дані щодо обставин ДТП встановлювались на підставі показань обвинуваченого та свідків, які мають певні розбіжності та не дозволяють з абсолютною точністю встановити всі обставини події.

Разом з тим, в ході проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 15-16.06.2017 достеменно встановлено, що максимальна видимість дороги з місця водія у темну пору доби при штучному освітленні дороги ліхтарями становила 210 метрів.
З показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 вбачається, що наїзд автомобіля «Додж Стратус 2.5» д.н.з. НОМЕР_2 на ОСОБА_12 відбувся одразу ж після того, як ОСОБА_21 і ОСОБА_12 , здійснюючи перехід через проїжджу частині назустріч один одному, зупинились та привітались. Також в цей час на проїжджій частині перебував ОСОБА_19 , який йшов позаду ОСОБА_12 у тому ж напрямку. За ними йшов ОСОБА_20 , який в момент зіткнення перебував на тротуарі.
Сам обвинувачений під час слідчого експерименту та у своїх показаннях під час судового розгляду також підтвердив, що перед зіткненням побачив на зустрічній смузі руху проїжджої частини групу людей.
В умовах достатньої видимості, побачивши людей на проїзній частині у місці, де їх перебування само по собі створює аварійну ситуацію та небезпеку для руху, водій ОСОБА_9 завчасно повинен був відреагувати на це та зменшити швидкість руху настільки, щоб мати можливість у будь-який момент уникнути наїзду на пішоходів шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу.
Факт перебування пішоходів у стані алкогольного спяніння та порушення ними правил дорожнього руху щодо переходу проїжджої частини у невстановленому місці не знімає з водія обов`язку вжити усіх необхідних заходів з метою уникнення наїзду.
Натомість водій ОСОБА_9 , виявивши небезпеку для руху у вигляді пішоходів, які здійснювали перехід дороги у невстановленому місці, не відреагував на зміну дорожньої обстановки та продовжив рухатись із максимальною швидкістю, дозволеною в межах населеного пункту, внаслідок чого не зміг вчасно зупинити автомобіль після того, як пішохід ОСОБА_12 почав здійснювати перетин проїзної частини у невстановленому місці.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у висунутому йому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказів у справі протоколу слідчого експерименту від 16.06.2017 за участю свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , висновку інженерно-транспортної експертизи від 13.07.2017, протоколу слідчого експерименту від 26.11.2018 за участю статистів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , висновку судової автотехнічної експертизи від 13.02.2019 року.
Ознайомившись з матеріалами кримінальної справи, колегія суддів вважає, що наведені вище докази отримані без таких порушень закону, які б відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України виключали можливість їх використання на доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зокрема, протоколи слідчого експерименту від 16.06.2017 за участю свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та слідчого експерименту від 26.11.2018 за участю статистів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 містять прізвища усіх учасників слідчої дії та в повній мірі відповідають вимогам ст.ст. 104, 105, 240 КПК України, а доводи про відсутність у протоколі слідчого експерименту від 16.06.2017 попередження свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань є надуманими, оскільки слідчий експеримент за своєю правової природою істотно відрізняється від допиту свідків та відповідно до ст.240 КПК України не потребує здійснення такого попередження.

На думку колегії суддів, використання в ході інженерно-транспортної та автотехнічної експертиз фактичних даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту від 16.06.2017 та слідчого експерименту від 26.11.2018, не поставило під сумнів правильність та обґрунтованість висновків цих експертиз.
Щодо процесуальних дій суду першої інстанції по дорученню органу досудового розслідування проведення додаткового слідчого експерименту та подальшого призначення судом додаткової автотехнічної експертизи, то вони в повній мірі узгоджуються з вимогами ст.ст.332, 333 КПК України та були зумовлені необхідністю встановлення обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Отже доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання з виходом за межі апеляційних вимог на підставі положень ч.2 ст.404 КПК України, оскільки при винесенні вироку судом першої інстанції дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 05.11.2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3