Провадження №: 1-кс/752/5650/21
У Х В А Л А

20.07.2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000821 від 22.02.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, -

в с т а н о в и в :

слідчий СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :21:089:6001, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та забезпечення конфіскації як виду покарання.
В обґрунтування клопотання зазначено про те, що СВ Голосіївського УП ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000821 від 22.02.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.04.2004 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України в особі заступника Голови Фонду державного майна України ОСОБА_6 та ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" в особі генерального директора ОСОБА_7 , було укладено договір купівлі-продажу нежитлового будинку комінальної власності при викупі № 1011, відповідно до якого ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" стало власником нежитлового будинку площею 746, 9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 11.11.2004 КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано право власності на вказаний нежитловий будинок та внесено в реєстрову книгу № ЗП-194 за реєстровим номером 359-П. З того часу ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" здійснювало утримання вказаного нежитлового будинку та здійснювали плату за землю.
Згодом, ТОВ "ТМО "Ліко-Холдінг" з оголошення, розміщеного на сайті, стало відомо, що нежитловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , продається не Товариством, а іншою особою.
07.12.2017 року, ОСОБА_8 , завершуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , розуміючи протиправність своїх дій та їх наслідки, уклали договір купівлі-продажу нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , серія та номер 3780, на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно нового власника вказаного нежитлового приміщення, а саме ОСОБА_5 .

Своїми протиправними діями які полягали у шахрайському заволодінні нежитловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , перебуваючи у змові з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 завдали матеріального збитку ТОВ «ТМО «Ліко Холдинг» () на суму 1 359 847 грн.

10.06.2021 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2,4 ст. 190 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває квартира АДРЕСА_4 та земельна ділянка за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Ясногородка урочище «Сад», кадастровий номер :21:089:6001.

У судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву з проханням розглядати клопотання у його відсутність.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та на підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КК України).
Питання арешту майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Згідно із ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Санкція ст. 190 ч. 4 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Крім того, 22.02.2018 генеральним директором ТОВ «ТМО «Ліко Холдинг» подано цивільний позов в кримінальному провадженні № 0000821 від 22.02.2018 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 1359847, 00 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Надані до суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про накладення арешту, підлягає задоволенню, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:
клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , РНОКПП № НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження.
Накласти арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :21:089:6001, яка належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , РНОКПП № НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: