Номер провадження: 11-сс/813/596/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 , із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000922 від 14 серпня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, строком до 30 травня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 950 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 996 900 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на теперішній час відсутні, з огляду на те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де він мешкає протягом усього свого життя, позитивно характеризується, проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою, потребує додаткового догляду та фактично знаходиться на його утриманні.

Крім того, захисник зазначила, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного, не відповідає його матеріальному становищу, тому, на думку захисника, до ОСОБА_9 був застосований безальтернативний запобіжний захід.

За таких обставин захисник вважає, щ апеляційний суд може зменшити розмір застави для реальної можливості її внесення з боку підозрюваного або третіх осіб.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки зумовлений не лише тяжкими наслідками для конкретної особи, а й для населення у цілому, розуміючі що його подальша діяльність незаконна, у листопаді 2020 року вступив у попередню змову з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 направлену на незаконне вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, після чого розробили спільний протиправний план та розподілили між собою ролі.

Так, з метою виготовлення психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну та конспірації своєї протиправної діяльності, ОСОБА_11 орендував будинок АДРЕСА_1 у підвалі якого, разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , створили лабораторію по виготовленню психотропної речовини амфетаміну.

З метою функціонування створеної незаконної лабораторії по виготовленню психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну, ОСОБА_13 відповідно до протиправного плану, та відведеної йому ролі, спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , у невстановлених досудовим розслідуванням часі та місці придбали лабораторне обладнання у вигляді лабораторних мірних стаканів, пробірок, колб, електронних ваг, вакуумного насосу, хімічних реактивів, які слугують для виготовленню небезпечної психотропної речовини амфетаміну.

ОСОБА_12 , відповідно до відведеної йому протиправної ролі та заздалегідь розробленого плану, маючи відповідні навики по виготовленню психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну повинен був виготовляти психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін та передавати його ОСОБА_9 для подальшого перевезення та збуту.

ОСОБА_9 , відповідно раніше розробленого спільного протиправного плану та відведеної йому ролі, для функціонування лабораторії та підтримання життєдіяльності всередині вищезгаданого будинку, повинен був поставляти реактиви та сировину для незаконного виготовлення психотропних речовин, забезпечувати продуктами харчування, з метою недопущення виходу ОСОБА_12 з середини лабораторії, що в свою чергу могло викликати загрозу подальшої діяльності лабораторії та подальшого викриття протиправної діяльності усіх учасників групи.

ОСОБА_11 , як організатор створеної протиправної схеми повинен був контролювати кількість виготовленої психотропної речовини та підшукувати осіб яким реалізовувати вказану психотропну речовину та кошти отримані від реалізації зазначеної речовини розподіляти між усіма учасниками групи.

Так, 06 грудня 2020, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, з метою виконання пунктів заздалегідь розробленого протиправного плану, ОСОБА_12 , у відповідності до відведеної йому протиправної ролі, маючи досить здібні навички використання хімічних рідин, в середині вказаного облаштованого підвалу виготовив невстановлену загальну кількість порошкоподібної речовини білого кольору. В цей час, ОСОБА_9 , відповідно до відведеної йому протиправної ролі, в момент безпосереднього виготовлення психотропної речовини здійснював спостереження за зазначеним будинком у підвалі якого розміщена лабораторія, з метою у разі виникнення позапланової ситуації, як найшвидше подати сигнал відходу ОСОБА_12 та дати сигнал ОСОБА_11 , з якими по заздалегідь відпрацьованому плану зникнути з місця вчинення злочину.

07 грудня 2020, приблизно о 13 годині ОСОБА_12 , перебуваючи спільно з ОСОБА_9 в середині будинку АДРЕСА_1 , за місцем розміщення лабораторії, з метою подальшої реалізації, передав останньому виготовлену психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 190 грамів, з метою подальшого збуту.

ОСОБА_9 , отримавши 190 грам психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, з метою подальшої її передачі ОСОБА_11 з подальшим її збутом останнім, незаконно зберігав речовину при собі, та на невстановленому в ході досудового розслідування транспортному засобі перевіз її до м. Одеса.

У подальшому, 07 грудня 2020 року о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_9 , поблизу будинку №15 по вул. Ільфа і Петрова у м. Одесі затриманий працівниками поліції та в ході особистого обшуку у нього виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору приблизною вагою 190 грам, яка у відповідності до результатів проведеного експрес-тесту марки «Identa Touch Know» є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку він незаконно зберігав та перевіз до м. Одеси з метою збуту.

Крім того, 07 грудня 2020, у період часу з 14 год. 55 хв. до 19 год. 33 хв. у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрований та мешкає ОСОБА_11 , виявлено та вилучено чотири пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно проведеного експрес тесту марки «Identa Touch Know» за №ЕХР12/2020 є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку останній незаконно виготовив та зберігав з метою подальшого збуту.

Крім того, 07 грудня 2020 року, у період часу з 14 год. 38 хв. до 22 год. 41 хв. у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_12 , виявлено та вилучено спільно придбане останнім разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 лабораторне обладнання у виді скляних колб, пробірок, реактивів, засобів охолодження рідини, пакувальний матеріал у вигляді зіп-пакетиків та незаконно виготовлену порошкоподібну речовину білого кольору вагою 10 грам, яка згідно проведеного експрес тесту марки «Identa Touch Know» за №5013120А являється психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виготовили та зберігали з метою подальшого збуту.

08 грудня 2020 року, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме витягами з ЄРДР за №00000922 та за №00001349; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом обшуку від 07 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 ; постановою про визначення речей, предметів та документів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 07 грудня 2020 року; протоколом затримання ОСОБА_9 , висновком експерта №СЕ-19/116-20/25404-МРВ від 10 грудня 2020 року за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, проведеної у кримінальному провадженні №0000922. За результатами висновку надана на експертизу порошкоподібна речовина білого кольору масою 0,923 г, яка була вилучена за місцем проживання ОСОБА_12 містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфітамін, кількісний вміст якого становись 0,26 г.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 не одружений, не має утриманців та постійного місця роботи.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків.

Твердження сторони захисту про те, що на утриманні у ОСОБА_9 перебуває матір пенсійного віку апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_9 не працевлаштований, офіційний джерел доходів не має, що свідчить про відсутність підстав вважати, що матір знаходиться на його утриманні.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_9 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження за №0000922 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_9 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для прожовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 .

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється в тому, що він разом з іншими співучасниками ОСОБА_11 та ОСОБА_16 організували незаконну діяльність з виготовлення та реалізації наркотичних засобів з метою отримання прибутку.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_9 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_9 строку тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 визначений завідомо непомірний розмір застави апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в абзаці 2 ч.5 чт.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , особи підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900 гривень, врахувавши при цьому, характер та обставини інкримінованого йому злочину, а також беручи до уваги і розмір прибутків, які отримують особи задіянні в незаконному виробництві та збуті наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про безпідставність задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2021 року, якою було задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, строком до 30 травня 2021 року, із визначенням застави в розмірі 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900 гривень, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4