ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 25.05.2017 року за №0001913, за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, утриманців не має, фізичних вад здоров`я не має, перебуває на обліку у лікаря - нарколога, інвалідності не має, не працевлаштований, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 08.02.2008 року за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 30.05.2013 року за ч. 1 ст. 190 КК України на 200 годин громадських робіт; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 18.09.2014 року за ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 389, ст.ст. 70, 71 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, звільнений з місць обмеження волі 29.04.2016 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання становив 1 рік 2 місяці 3 дні

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 України -

встановив:

ОСОБА_5 в період часу з 23-00 год. 23.05.2017 року до 01-00 год. 24.05.2017 року, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, під час виниклого побутового конфлікту з ОСОБА_6 , перебуваючи поряд зі столом, схопивши правою рукою зі столу ніж, наніс ним один удар в живіт ОСОБА_7 , яка намагалась злагодити вищевказаний конфлікт та перебувала попереду ОСОБА_5 , чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої стінки черевної порожнини без пошкодження внутрішніх органів, крововилив в м`які тканини по ходу раневого каналу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у наведеному обсязі обвинувачення не визнав, не заперечивши при цьому проти того, що саме він наніс ОСОБА_8 удар ножем в живіт, але за інших обставин, ніж зазначено у обвинувальному акті. Розповів, що на час інкримінованих йому дій він зі своєю співмешканкою проживав в будинку АДРЕСА_1 , там же в сусідній кімнаті проживав ОСОБА_9 з ОСОБА_10 . 23.05.2017 року ввечері всі разом вони розпивали спиртні напої. Згодом між ним та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 кинувся на нього з кулаками, а він, щоб захистити себе, взяв зі столу ніж, замахнувся ним, тримаючи лівою рукою, на ОСОБА_12 знизу вверх в область обличчя, зачепив його ножем по правій щоці. Коли замахнувся на ОСОБА_12 , то зачепив ножем і ОСОБА_13 , яка, намагаючись залагодити конфлікт, в цей момент встала, знаходилася навпроти нього зліва, справа по відношенню до ОСОБА_12 , проте не помітив цього і пішов викликати швидку для ОСОБА_12 . Коли повернувся - ОСОБА_9 сказав, що він зачепив ножем і ОСОБА_14 , вона в той момент сиділа, склавши руки на животі. Він запитав її про це, вона підтвердила, що він зачепив її ножем і він запропонував їй звернутися до лікарів, коли приїде швидка до ОСОБА_12 . Проте, коли приїхала швидка - ОСОБА_14 відмовилася від госпіталізації, пояснивши це тим, що вона сама медпрацівник і буде лікуватися самостійно, що у подальшому і робила. Наступного дня цікавився у ОСОБА_14 станом її здоров`я, вона говорила, що почуває себе нормально, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_14 померла.

В ході проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, про що складено протокол від 07.07.2017 року (т. 2, а.п. 275-277), обвинувачений також, не заперечуючи те, що саме він наніс удар ножем в живіт ОСОБА_7 , вказав, що зробив це ненавмисно, вона сама наткнулася на ніж, який він тримав в лівій руці після того, як наніс ним поріз по щоці ОСОБА_12 , вставши з ліжка на захист ОСОБА_12 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у наведеному вище обсязі обвинувачення ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 КПК України, обсяг яких був визначений згідно ч. 1 ст. 349 КПК України, які суд визнає належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ОСОБА_5 злочину.

Так, про обставини, за яких обвинувачений заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження, повідомив допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 , який розповів, що 23.05.2017 року у вечірній час під час спільного розпивання спиртних напоїв в будинку АДРЕСА_1 , де він на той час проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , між ним та обвинуваченим, який жив в тому ж будинку в сусідній кімнаті, виникла сварка, в ході якої обвинувачений взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним удар в ліву сторону живота ОСОБА_8 , яка була присутня при цій сварці і хотіла заступитися за нього та стала між обвинуваченим та ліжком, на якому він сидів.

Наведені показання ОСОБА_6 відповідають даним протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 19.06.2017 р. з відеозаписом до нього (т. 2, а.п. 187-190), згідно якого свідок ОСОБА_6 в присутності двох понятих на місці показав та продемонстрував, як 23-24 травня 2017 року був в будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 під час сварки взяв ніж зі столу та наніс один удар в область живота зліва ОСОБА_7 , після чого, коли він встав з ліжка на захист ОСОБА_7 , ОСОБА_5 наніс йому один удар ножем в область обличчя.

Відомостям, які містяться в наведених вище доказах, відповідають показання свідка ОСОБА_15 , зафіксовані у протоколі його допиту від 19.06.2017 року (т. 2, а.п. 206-209), дослідженому в ході судового розгляду, згідно якого останній під час досудового розслідування, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в свою чергу щодо обставин, за яких обвинувачений заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження, розповів про те, що 23.05.2017 року у вечірній час він прийшов за місцем проживання ОСОБА_16 і ОСОБА_12 у будинок АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої, після чого лягли відпочивати. Коли на вулиці вже стемніло - в кімнату зайшов ОСОБА_17 , в цей момент він вже дрімав і про що ОСОБА_18 і ОСОБА_9 говорили з ним не звертав уваги. Прокинувся від крику і побачив, як в один момент ОСОБА_19 завдав один удар в область живота зліва ОСОБА_14 . Від удару вона відступила назад і сіла на ліжко. ОСОБА_20 в цей момент сидів на краю ліжка, спробував піднятися і в цей момент ОСОБА_17 , тримаючи ніж в руці, завдав ним удар на отмаш в область обличчя ОСОБА_20 , а саме праву щоку, після чого відразу ж вибіг з кімнати. Він відразу ж побіг викликати швидку допомогу, так як телефонів у них не було і попросив про допомогу людей. По приїзду швидкої допомоги, при огляді ОСОБА_14 , лікарі обробили їй рану і сказали, що рана не серйозна, в зв`язку з чим вона від госпіталізації відмовилася. Через кілька днів від ОСОБА_20 дізнався про те, що ОСОБА_14 померла.

Суд вважає за можливе покласти наведені письмові показання свідка в основу рішення про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Згідно копії актового запису про смерть №530 від 14.09.2017 року (т. 2, а.п. 199) свідок ОСОБА_15 помер.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного королівства» від 16.12.2014 року, «Ель-Хамаджа та Тахірі проти Об`єднаного королівства» від 15.12.2011 року, «Кліментьєв проти Росії» від 16.11.2006 року, «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 року) допускається можливість визнання письмових показань свідків (без їх допиту у суді) за умови, що вони не є єдиним чи вирішальним доказом.

У пунктах 214, 217 рішення у справі «Мірілашвілі проти Росії» ЄСПЛ вказав про допустимість як доказів показань свідків, даних в ході досудового розслідування, в тому випадку, коли судом вжито усіх заходів, скерованих на виклик свідків. Суд вказав, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Є всі підстави стверджувати, що у випадку, коли гарантії прав людини, що зафіксовані у Конвенції, з тієї чи іншої причини залишилися неповними у Конституції та законах України, пріоритет набувають саме Конвенція та практика Європейського суду.

Тобто, у разі наявності колізій між нормами національного законодавства України та Конвенції пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Конвенції як міжнародного договору.

Отже, з урахуванням того, що під час судового розгляду було встановлено, що свідок ОСОБА_15 помер, що унеможливлює його допит у судовому засіданні, надані ним на стадії досудового розслідування й зафіксовані протоколом від 19.06.2017 року показання є належними доказами, оскільки підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у даному провадженні, та узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому сумнівів у їх достовірності не викликають, суд вважає за можливе обґрунтувати свої висновки такими показаннями.

Наведені вище повідомлені ОСОБА_15 обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відповідають змісту протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю, від 19.06.217 року з додатком - диском з відеозаписом (т. 2, а.п. 203-205), в ході якого він на місці розповів та продемонстрував, як 23.05.2017 року ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 , під час сварки взяв ніж зі столу та наніс один удар в область живота зліва ОСОБА_7 ..

За результатами проведення судово - медичної експертизи, про що складено висновок №29/612 від 22.06.2017 року (т. 2, а.п. 131), експерт дійшов до висновку, що утворення колото - різаного пошкодження живота на трупі ОСОБА_7 способом, вказаним свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , не виключається.

Обвинувачення в частині способу та локалізації нанесених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень підтверджені також поясненнями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..

Так, свідок ОСОБА_21 суду розповів, що зі слів ОСОБА_14 йому відомо, що обвинувачений її підрізав - взяв зі столу ніж та вдарив її в живіт, вона показувала йому рану на животі. Про це ж йому говорив і сам обвинувачений.

Свідок ОСОБА_22 надала пояснення про те, що на час інкримінованих обставин проживала з обвинуваченим в кімнаті, сусідній тій, в якій проживав ОСОБА_9 з ОСОБА_14 . В той вечір обвинувачений пішов у кімнату, де жили ОСОБА_9 з ОСОБА_14 залагодити конфлікт між ОСОБА_11 та їхнім спільним знайомим ОСОБА_26 , а коли повернувся - сказав, що випадково зачепив ОСОБА_14 ножем, після чого бачила ОСОБА_14 , яка трималася за живіт, щоб не текла кров. Вона викликала швидку, проте ОСОБА_14 відмовилася від госпіталізації.

Свідок ОСОБА_23 надала пояснення про те, що напередодні подій у справі ввечері розпивала зі своїм співмешканцем ОСОБА_24 спиртні напої в будинку, де проживали ОСОБА_20 , ОСОБА_14 та обвинувачений. Прийшовши наступного дня вранці, від обвинуваченого дізналася про те, що під час сварки з ОСОБА_20 він вдарив ножем в живіт ОСОБА_14 . Тоді ж бачила ОСОБА_14 , вона лежала на ліжку, говорила, що погано себе почуває, показувала рану на животі, проте від госпіталізації до лікарні відмовилася.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_24 ..

Свідок ОСОБА_25 надав пояснення про те, що 25.05.2017 року вранці заходив в гості до ОСОБА_12 , бачив ОСОБА_14 , яка погано себе почувала, у зв`язку з чим ОСОБА_20 з його телефона викликав їй швидку допомогу, після приїзду швидкої лікарі констатували її смерть.

Згідно протоколу огляду місця події від 25.05.2017 року (т. 2, а.п. 73-75) труп ОСОБА_7 був виявлений на ліжку у домоволодінні АДРЕСА_1 . На трупі був светер чорного кольору з видимими пошкодженнями тканини на передній поверхні зліва. На тілі трупа ОСОБА_7 під час огляду була виявлена, на животі зліва рана косо-вертикального напрямку, з верхнім гострим, нижнім тупим кінцем, рівними, рожевими краями, інших тілесних пошкоджень не виявлено. Крім того, в цьому ж приміщенні, виявлено та вилучено штани зі слідами червоно-бурого кольору, 4 ЛП.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №612 від 12.06.2017 року (т. 2, а.п. 80-83), у потерпілої ОСОБА_7 виявлено проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки без пошкодження внутрішніх органів, крововиливи в м`які тканини по ходу раневого каналу, яке утворилося за 2,5-3 доби до настання смерті від дії колото-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав лезо і обух з нечітко виражених ребрами, з найбільшою шириною клинка до рівня занурення близько 23 мм (згідно даних судово-медичної експертизи №61-МК від 01.06.2017 року, т. 2, а.п. 85-89). Пошкодження є колото-різаними, про що свідчить переважання довжини раневого каналу над довжиною шкірної рани, рівні гладкі краї рани, один гострий та протилежний тупий кінці пошкодження, відсутність дефекту тканини і тканинних перемичок; відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть наступила від проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки без пошкодження внутрішніх органів, що супроводжувався розвитком фібринозно - гнійного перитоніту і ускладнився інтоксикацією, що підтверджується наявністю пошкодження, очеревина тьмяна, брудно-зеленого кольору з накладенням ниток фібрину, каламутна зеленувата сливкоподібна смердюча рідина в черевній порожнині, набряк головного мозку і м`яких мозкових оболонок, різко бліді з землистим відтінком шкірні покриви, набряк, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, значний шкребок селезінки, змішані згортки крові в порожнинах серця і великих судин, даними судово-гістологічної експертизи (висновок №756 від 09.06.2017 року (т. 2, а.п. 84).

При судово - токсилогічній експертизі (висновок №1300 від 25.05.2017 року (т. 2, а.п. 121) не виявлено в крові трупа ОСОБА_7 метилового, етилового, ізопропілового, пропілового, ізобутилового, бутилового, ізоамілового спиртів.

Згідно висновку експерта №358 від 26.05.2017 року (т. 2, а.п. 120) кров ОСОБА_7 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В.

На підставі постанови прокурора від 13.06.2017 року у ОСОБА_5 був відібраний зразок крові, про що складено протокол освідування особи та отримання біологічних зразків від 13.06.2017 року (т. 2, а.п. 132-133). Відповідно до висновку експерта №65 від 14.06.2017 року (т. 2, а.п. 140) кров ОСОБА_5 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В..

У висновку експерта №153 від 17.07.2017 року (т. 2, а.п.137-139) зроблено висновки про те, що на кофті та брюках ОСОБА_5 , вилучених в ході огляду місяця події, виявлена кров людини, присутність у якій крові ОСОБА_7 або обвинуваченого не виключається.

Відповідно до листа КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Херсонської обласної ради (т. 2, а.п. 146) 24.05.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано два виклики: 24.05.2017 року(заявка №21) о 01-39 год., на місці виклику бригадою надавалась екстрена (швидка) медична допомога ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . ОСОБА_7 відмовилася від транспортування до лікувального закладу, про що зроблено запис в карті виїзду швидкої медичної допомоги. 25.05.2017 року (заявка№197) о 09-45 год., було здійснено виклик співмешканцем ОСОБА_7 , привід виклику «Погано. Вчора було ножове поранення» Після прибуття на місце виклику бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги виявила ОСОБА_7 без ознак життя.

Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 суду розповіли, що у складі бригади швидкої допомоги виїжджали на АДРЕСА_1 , де виявили жінку з одним ножовим пораненням, обробили їй рану та запропонували госпіталізацію, проте вона відмовилася.

За результатами проведення судово - медичної експертизи, про що складено висновок експерта №32/612 від 20.07.2017 року (т. 2, а.п. 149-150), експерт, додатково до раніше зроблених висновків, відповідаючи на питання, направлені на з`ясування механізму нанесення ОСОБА_7 ножового поранення, дійшов таких висновків:

- місце прикладання сили - передня черевна стінка зліва; напрямок дії травмуючого предмета - зверху вниз, зліва направо і спереду назад. У момент нанесення удару обух був звернений вниз, а лезо - вгору;

- з огляду на локалізацію і характер колото-різаної рани, напрям раневого каналу, потерпіла в момент заподіяння ушкодження була повернута передньою поверхнею тіла до нападника;

- механізм дії колото-ріжучого предмета - занурення гострого леза в глибину тіла з подальшим роз`єднанням тканин - розрізом;

- виявлені ушкодження утворилися з силою удару, достатньою для їх утворення;

- з огляду на характер і локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, відсутність пошкодження внутрішніх органів, а також наявність ускладнень (фіброзно-гнійний перитоніт, інтоксикація), наявних у ОСОБА_7 за умови надання їй своєчасної, спеціалізованої, кваліфікованої медичної допомоги успішний результат не виключається;

- утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 способом «натикання на ніж», як зазначено в протоколах допитів ОСОБА_5 від 27.05.2017 року та 28.05.2017 року, а також в протоколі проведення слідчого експерименту від 07.07.2017 року з його участю, виключається.

Відповідно до висновку судово - психіатричного експерта №381 від 15.06.2017 року (т. 2, а.п. 262-265) ОСОБА_5 психічними захворюваннями не страждав і не страждає, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок зловживання алкоголем, синдром залежності. У період часу вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує.

Оцінюючи наведені вище докази, суд приходить до висновку про те, що вони поза розумним сумнівом повністю доводять наведений вище обсяг обвинувачення ОСОБА_5 , узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ним злочину.

Висновок суду про те, що обвинувачений вчинив злочин стосовно ОСОБА_7 саме умисно, а не з необережності, як він стверджує, ґрунтується на наступному.

Так, версія обвинуваченого з приводу того, що він випадково зачепив ножем ОСОБА_7 в той момент, коли він замахнувся на ОСОБА_12 , який кинувся на нього з кулаками, а ОСОБА_7 в цей момент встала з ліжка та сама наткнулася на ніж, перевірялася в ході досудового слідства та не знайшла свого підтвердження.

Зокрема, з цією метою була призначена та проведена судово - медична експертиза, про що складено вищевказаний висновок експерта №32/612 від 20.07.2017 року, під час проведення якого досліджувалися саме питання, направлені на з`ясування механізму нанесення ОСОБА_7 ножового поранення.

Наведеним висновкам експерта відповідають зазначені вище показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_15 в частині механізму нанесення обвинуваченим удару ОСОБА_7 , які були очевидцями цього.

Відомості, зафіксовані у зазначених доказах у сукупності, дають підстави для висновку про те, що обвинувачений в момент нанесення удару ОСОБА_7 перебував прямо перед нею, не збоку, не з - заду, удар рукою, в якій він тримав ніж, по її тілу він наніс з силою удару, достатньою для утворення тілесного ушкодження, яке розцінено експертом як тяжке тілесне за критерієм небезпеки для життя, при цьому довжина раневого каналу складає до 5 см. Суд вважає, що удар по тілу потерпілого за подібних обставин можна було б розцінити як необережний лише в тому випадку, при якому обвинувачений, відмахуючись від потерпілого чи здійснюючи інші мимовільні рухи рукою, в якій затиснуто ніж, спричинив потерпілому тілесні ушкодження, що дозволило би кваліфікувати нанесення тілесних ушкоджень з необережності, проте таких даних у цій справі не встановлено.

При цьому, експерт у вказаному вище висновку зазначив про неспроможність показань обвинуваченого щодо утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 способом «натикання на ніж».

Експерт ОСОБА_29 безпосередньо в судовому засідання підтвердила зроблені нею висновки, викладені в складених нею зазначених вище висновках судово - медичних експертиз, та категорично заперечила факт самовільного натикання ОСОБА_7 на ніж, зазначивши, що з боку обвинуваченого мав місце саме силовий удар, обґрунтувавши при цьому свою позицію напрямком раневого каналу (зверху вниз, зліва направо та спереду назад), характером рани (є колото-різаним пошкодженням, про що свідчить переважання довжини раневого каналу над довжиною шкірної рани, рівні гладкі краї рани, один гострий та протилежний тупий кінці пошкодження, відсутність дефекту тканини і тканинних перемичок), а також локалізацією рани (на животі зліва).

Отже позиція обвинуваченого про необережне заподіяння ОСОБА_7 ножового поранення спростовується об`єктивними доказами у справі, а тому суд розцінює її як обраний спосіб захисту з метою пом`якшити відповідальність за вчинений злочин.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Проте суд вважає, що така кваліфікація дій обвинуваченого не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого, а так само і потерпілого, що передували події, їх стосунки, тощо.

За нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (стаття 24 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

У справі достовірно встановлено, що ножове поранення ОСОБА_7 було спричинено саме обвинуваченим.

Разом з цим, на думку суду, не отримали належної оцінки досудовим розслідуванням при встановленні безпосереднього причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, що настали у вигляді смерті ОСОБА_7 , ті обставини, що в день отримання ножового поранення - на виклик 24.05.2017 року о 01-39 год. каретою швидкої допомоги був здійснений виїзд за адресою проживання ОСОБА_7 , лікарями на місці була оброблена рана та запропонована подальша госпіталізація до медичного закладу для надання більш спеціалізованої медичної допомоги, на що вона відмовилася, про що повідомили в судовому засідання як лікарі, які входили до складу бригади швидкої допомоги, так і свідки та сам обвинувачений. У подальшому протягом дня 24.05.2017 року ОСОБА_7 до медичного закладу за допомогою не зверталася, наступний виклик з метою надання їй медичної допомоги був здійснений 25.05.2017 року о 09-45 год., після прибуття на місце виклику бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги виявила ОСОБА_7 без ознак життя.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_29 пояснила, що виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження є тяжким, виходячи з його локалізації. Перитоніт, який розвинувся у неї згодом, є ускладненням, причиною якого могли бути бактерії на ножі. Для запобігання його розвитку необхідно було здійснити промивання рани та інші необхідні в даному випадку дії в умовах медичного закладу (зашити рану), а з урахуванням того, що поранення не ушкодило внутрішніх органів, своєчасне здійснення цих заходів могло би зберегти життя жінці.

Згідно висновків, яких дійшла комісія експертів за результатами проведення призначеної судом комісійної судово - медичної експертизи (висновок №24 від 25.03.2021 року, т. 3, а.п. 13-18) відповідно до встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 мало місце колото - різане поранення передньої черевної стінки, котре проникло до черевної порожнини, без ушкодження внутрішніх органів, що супроводжувалося розвитком фібринозно - гнійного перитоніту та ускладнилось інтоксикацією, що і стало причиною смерті жінки та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з колото - різаним пораненням.

В той же час, не можливо виключити, що в разі надання медичної допомоги (своєчасної, спеціалізованої, висококваліфікованої медичної допомоги) такі ушкодження могли мати позитивні наслідки (збереження життя).

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи не винність обвинуваченого. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Крім того, згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Барбера, Мессегу та Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав визнати, що матеріали справи беззаперечно свідчать про прямий причинний зв`язок між діями обвинуваченого та смертю ОСОБА_7 .. На думку суду, встановлені судом обставини події свідчать про те, що фактично поведінка самої ОСОБА_7 , яка відмовилася від госпіталізації, сприяла настанню наслідків у вигляді смерті.

Тому, виходячи з наведених вище законодавчих положень всі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого, а отже в силу положень ч. 3 ст. 337 КПК України суд вважає за можливе та необхідне перекваліфікувати дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки це покращує його становище.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який за матеріалами справи характеризується фактично посередньо, сім`ї та утриманців не має, офіційно працевлаштований не був, перебуває на обліку у лікаря - нарколога у зв`язку з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, є особою, раніше неодноразово судимою, в тому числі за аналогічний злочин, покарання відбував реально, злочин вчинив протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає часткове визнання обставин вчиненого ним злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочину.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року обвинуваченому підлягає зарахуванню у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 травня 2017 року (день затримання, т. 2, а.п. 227) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов у справі не пред`явлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати.

Питання щодо речових доказів у справі суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373 - 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 18.09.2014 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7(сім) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 27 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 таким, що відбув покарання, та звільнити його з-під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 4157 (чотири тисячі п`ятдесят сім) грн. 11 коп. (т. 2, а.п. 78, 130, 136, 148, 261).

Речові докази у справі: DVD-диски з записами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_6 ОСОБА_15 , DVD-диск з записом слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 2, а.п. 191, 201, 279).

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений, захисник, потерпілий мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1