Код суду 233 Справа № 233/649/21
Вирок
Іменем України
23 лютого 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Драбів, Драбівського району, Черкаської області, українець, громадянин України, має середню спеціальну освіту, не одружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, механік-водій-електрик 1-ї самохідної артилерійської батареї 2-го самохідного артилерійської бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , має військове звання «солдат», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 405КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту від 29 січня 2021 року, згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний часі частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №1126-VII, в Україні з 18.03.2014 розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2020 за №170, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія-електрика 1 -ї самохідної артилерійської батареї 2-го самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини.
Разом з ним у вказаній військовій частині НОМЕР_1 проходить військову службу підполковник ОСОБА_6 , який згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2017 за №119 призначений на посаду командира 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з положеннями ст. ст. З3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, справою всього Українського народу.
Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Згідно з положеннями ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини, тобто з 08.07.2020 солдат ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків.
Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідно до вимог ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_6 є начальником за військовим званням та посадою для солдата ОСОБА_5 .
Згідно обов`язків за вказаною посадою, підполковник ОСОБА_6 в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону зобов`язаний, серед іншого,підтримувати особовий склад батальйону, озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності; керувати розробленням і виконанням плану бойової підготовки батальйону; знати тактику дій батальйону в різних видах бою, управляти підрозділами під час навчання і в бою; підтримувати внутрішній порядок. Організовувати охорону розташування батальйону, перевіряти несення вартової та внутрішньої служб особовим складом батальйону; керувати бойовою підготовкою і вихованням особового складу; забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів батальйону; своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки та професійної діяльності військовослужбовців; підбивати підсумки бойової підготовки й стану військової та виконавської дисципліни підлеглих військовослужбовців; знати про дійсний стан справ у підрозділах батальйону; знати ділові якості» та морально-психологічний стан кожного офіцера, прапорщика і старшини підрозділу, постійно проводити з офіцерами роботу щодо їх військового виховання та вдосконалення професійної підготовки; встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку; керувати правовим вихованням військовослужбовців батальйону; знати справжній стан військової дисципліни в батальйоні, вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням; піклуватися про здоров`я підлеглих, вживати для їх фізичного зміцнення всіх необхідних заходів; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження тощо.
Статтями 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Україна необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначена міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
Так, з 26.11.2020 року особовий склад 2-го самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 залучений до виконання бойових завдань в районі проведення операції Об`єднаних сил та тимчасово дислокується у н. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .
28.12.2020 року, близько о 23 год. 30хв., підполковник ОСОБА_6 , під час здійснення контролю заходів розпорядку дня за місцем несення служби підлеглим особовим складом, виявив підлеглого військовослужбовця солдата ОСОБА_5 з явними ознаками алкогольного сп`яніння у розташуванні підрозділу. Підполковник ОСОБА_6 зробив зауваження солдату ОСОБА_5 з приводу перебування в стані алкогольного сп`яніння та наказав слідувати йому до медичної частини 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини з метою проведення освідування останнього на стан алкогольного сп`яніння. В свою чергу, солдат ОСОБА_5 вступив у словесну перепалку із підполковником ОСОБА_6 , висловлюючи свою незгоду з його діями щодо проведення його освідування.
В подальшому, 28.12.2020 року, близько о 23 год. 50 хв., солдат ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу вхідних дверей до розташування підрозділу 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,ст.ст. 11, 16, 28- 33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою нанесення тілесних ушкоджень командиру 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини підполковнику ОСОБА_6 у зв`язку із виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинив насильство щодо начальника та наніс ОСОБА_6 один прямий удар правою рукою в область лівого ока, таким чином завдавши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді параорбітальної гематоми зліва та забою м`яких тканин, садна надбрівної дуги зліва.
Такі умисні дії ОСОБА_5 територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташованим у м. Краматорськ, кваліфіковані за ч.3 ст.405КК України, як заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
23 лютого 2021 року між прокурором першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 , з іншого боку, в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України, за згодою потерпілого ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, щиро каятися та активно сприяти розкриттю злочину.
Сторони, за погодженням з потерпілим, узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405КК України, із застосуванням ст.ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом строком на 1 (один) рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до статті 468КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також те, що потерпілий ОСОБА_6 , відповідно до ч.4 ст.469 КПК України надав письмову згоду від 23.02.2021 року на укладання даної угоди про визнання винуватості.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 , у присутності його захисника ОСОБА_4 , погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405КК України, із застосуванням правил ст.ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом строком на 1 (один) рік.
З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим, у присутності захисника останнього і за згодою потерпілого, відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я не перебуває, працездатний, військовослужбовець військової служби за контрактом, не одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем несення військової служби характеризується переважно негативно.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405КК України із застосуванням правил ст. ст. 62,69 КК України, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, у присутності його захисника та за згодою потерпілого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Відомості щодо процесуальних витрат та речових доказів суду не надані.
Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п.14 ст.368КПК України, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення, викладені у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 лютого 2021 року між прокурором першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом строком на 1 (один) рік.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактично затримання з 29 грудня 2020 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , як захід забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили - залишити без змін та утримувати ОСОБА_5 на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місцем дислокації: АДРЕСА_3 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1