ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/1566/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/741/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала слідчого судді
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000023 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2021 року

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено та відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 серпня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений.

Так, до обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній з`являвся за викликами до слідчого, що свідчить про відсутність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Ризик можливого вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, також не відповідає матеріалам справи та особі обвинуваченого.

Крім того, зазначений прокурором ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, також відсутній, оскільки під час проведення слідчих дій на стадії досудового розслідування, свідків було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей, які потребують його участі у вихованні, у зв`язку із чим, посилання суду на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення або відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вид тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді гримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Всі сторони судового провадження належним чином повідомлені про час дату та місце розгляду апеляційної скарги. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд послався на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження не зменшилися і продовжують існувати на теперішній час, а з урахуванням характеризуючих даних на особу обвинуваченого, свідчать про його можливість вчинення нових кримінальних правопорушень, ухилення від суду та здійсненню перешкод під час розгляду кримінального провадження.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Висновок місцевого суду про подальше існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити одну із дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. п. 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст. 178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, суд вірно взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором для останнього від переховування від органів досудового розслідування та суду.

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме позбавлення волі на строк до 12 років, обставини, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який був поєднаний із застосуванням насильства відносно особи похилого віку, стійкість злочинної спрямованості, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також запобігти ризикам встановлених слідчим суддею.

Твердження апеляційної скарги захисника про не доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд дотримався принципу співмірності прав обвинуваченого та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються немотивованими.

Посилання апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей, які потребують його участі у вихованні, не відповідають даним, які містяться у матеріалах справи.

Крім того, на думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_6 на утриманні двох малолітніх дітей, які потребують участі батька у вихованні, не являється стримуючим фактором для обвинуваченого, оскільки наведені відомості про його особу не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема у виді домашнього арешту, як про те просить захисник.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи й підстави, згідно з якими вона просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою судом дотримані як вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197 КПК України, так й права осіб, гарантовані

ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 , яка діє в нітересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3