ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 611/468/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/708/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Барвінкове Харківської області, з повною загальною середньою освітою, українця, громадянина України, непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 15.01.2003 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст.ст. 289 ч. 2, 185 ч. 3, 263 ч. 1 КК України до 5 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
2) 15.07.2004 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 6 років позбавлення волі; звільнився 10.06.2008 умовно-достроково на не відбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 18 днів;
3) 04.02.2011 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
4) 05.04.2013 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 125 ч. 1, 70, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
5) 23.04.2013 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч. 3, 70, 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
6) 20.10.2014 року вироком Близнюківського районного суду Харківської області за ст. ст.185 ч.2, 289 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч.4 КК України до 6 років 9 місяців позбавлення волі
7) 10.10.2016 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 01.04.2019 за відбуттям строку покарання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 місяців арешту.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 визначено не обирати.

Вказаним вироком встановлено, що в квітні 2020 року, точну дату в ході слідства не було встановлено, близько 23:00, ОСОБА_7 , маючи не зняті та непогашені судимості за вчинення майнових злочинів, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з акумуляторного відсіку автомобіля марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходився біля житлового будинку № 4, розташованого по вул. Перемоги у м. Барвінкове Харківської області таємно, повторно викрав 2 автомобільні акумуляторні свинцеві стартерні малообслуговувані батареї «А-Mega Standart» 6СТ-190 Ah, ТМ «Мегатекс», чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 6 772 гривні 90 копійок.

Не погодившись з рішенням районного суду керівник Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 22.07.2020 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступень тяжкості вчиненого злочину і дані про особу ОСОБА_7 , який неодноразово вчиняв злочини проти власності, звільнившись 01.04.2019 року з місць позбавлення волі по відбуття покарання за останнім вироком, вже у квітні 2020 року скоїв новий корисливий злочин за цим кримінальним провадженням. Головна суспільна небезпека вчинених ОСОБА_7 протиправних дій полягає навіть не в сумі викраденого, а в тому, що він не робить для себе ніяких висновків з відбуття покарання, нездатний належним чином контролювати свою поведінку і заробляти в межах закону та прийняти норми людської моралі. В нього немає ні волі, ні бажання припиняти протиправну діяльність, а враховуючи тривалість його перебування у місцях позбавлення волі, в нього відсутній страх до ізоляції від суспільства.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 ніде не працює, вчинення злочинів є основним джерелом його доходів, не має родини, він фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства, навіть не має постійного місця реєстрації. Відшкодування завданих злочином збитків відбулось поза волею обвинуваченого і не пов`язано з будь-якими діями з його боку.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений та прокурор не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та розглянувши апеляційну скаргу, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обґрунтовано прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що ніким зі сторін не оспорювалося в судовому засіданні. Таким чином, вимоги ч. 3 ст.349 КПК України судом не порушенні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення - колегією суддів також не встановлено.
Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої прокурором апеляційної скарги, а також фактичного змісту вироку, недостатньо врахував вимоги ст.50 та 65 КК України

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і проти власності, після відбуття покарання належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність - вчинив новий корисливий злочин проти власності.
Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання недостатньо врахував те, що поточна судимість в ОСОБА_7 є вже восьмою, при цьому, раніше він звільнявся від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а також умовно-достроково.
Зазначені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема систематичне вчинення ним злочинів проти власності, за які він неодноразово засуджувався, свідчать про антисоціальну спрямованість його особи та намагання забезпечити себе за рахунок злочинної діяльності.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав його щире каяття у скоєному.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вірно встановив рецидив злочинів.
Крім того, колегія суддів враховує досудову доповідь органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, - високий. Згідно висновку досудової доповіді, дослідивши інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі па певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
За таких обставин, навіть з врахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини за пред`явленим обвинуваченням та протиправності своїх дій, суд першої інстанції не мав достатніх підстав призначати ОСОБА_7 покарання у виді арешту, що хоча і передбачене альтернативною санкцією ч.2 ст. 185 КК України, але воно є явно несправедливим, через м`якість.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів та вимог прокурора щодо невідповідності призначеного покарання за ч.2 ст. 185 КК України, внаслідок м`якості і неналежного врахування тяжкості злочину та особи обвинуваченого, тобто необхідності застосування більш суворого покарання за розміром, що відповідно до вимог ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення вироку в цій частині судом апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити у цій частині свій вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі, як це зазначено в апеляції прокурора, але в іншому розмірі, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції слушно визнав щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст.66 КК України, та вірно встановив наявність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, - рецидив злочинів. Вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, - є умисним і, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, в межах альтернативної санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, але не в максимальних його розмірах.
На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання.
В решті вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді