Ухвала

17 травня 2021 року

м. Київ
справа № 328/352/21
провадження № 51-2373 впс 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні подання Запорізького апеляційного суду

про направлення кримінального провадження № 0000216 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України (далі КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в порядку ч. 3 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло подання Запорізького апеляційного суду про визначення підсудності кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Подання мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК, на території с. Кальміуське (Комсомольське) Старобешівського району Донецької області, с. Набережне

та с. Приморське Новоазовського району Донецької області, смт Бойківське (Тельманове), а також с. Тавричеське та с. Лукове Бойківського району Донецької області. Злочинні дії, згідно з обвинувальним актом, були вчинені у межах територіальних юрисдикцій таких судів: Старобешівського районного суду Донецької області, підсудність якого згідно з розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року

№ 27/0/38-14 змінена й визначена за Токмацьким районним судом Запорізької області; Новоазовського районного суду Донецької області, підсудність визначена за Приазовським районним судом Запорізької області; Тельманівського районного суду Донецької області, підсудність визначена за Приморським районним суду Запорізької області. Таким чином, конкретне місце вчинення злочину встановити неможливо. Також у поданні зазначено, що досудове розслідування здійснювалось слідчим відділом 2 управління Головного Управління СБ України в Донецькій та Луганській областях, процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту Донецької обласної прокуратури, які знаходяться у межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень та клопотань про відкладення дати розгляду подання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у поданні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити не можливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Місце вчинення кримінального правопорушення в контексті ч. 1 ст. 32 КПК розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.
Участь у злочинній організації, в тому числі й терористичній організації як її різновиді, передбачає існування вже створеної злочинної (терористичної) організації, коли особа не брала участі у її створенні, але вступила (увійшла) до такої організації, створеної іншими особами.
Вступ особи до терористичної організації означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність намірів.
Більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 258-3 КК,

у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вважається закінченими

з моменту вчинення хоча б однієї із перелічених у диспозиції статті дій (злочини

з формальним складом), безвідносно до того, чи розпочав їх учасник вчинювати конкретні терористичні злочини, або виконав будь-які дії як особа, яка бере участь

у діяльності не передбаченого законом воєнізованого або збройного формування.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, зокрема якщо до початку судового розгляду виявилося,

що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження № 0000216, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 23 серпня 2015 року, перебуваючи

у м. Кальміуське (Комсомольське) Старобешівського району Донецької області, прийняв рішення щодо вступу до непередбаченого законом збройного формування «Донецька народна республіка», а в подальшому 22 жовтня 2015 року був зарахований на посаду механіка-водія непередбаченого законом збройного формування «3 МСБ 7 МСР 1 ОМСБр, в/ч НОМЕР_1 ».
Також, згідно з обвинувальним актом, у період часу з 23 серпня 2015 року по теперішній час ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, а саме: с. Кальміуське (Комсомольське) Старобешівського району Донецької області, с. Набережне та с. Приморське Новоазовського району Донецької області, смт Бойківське (Тельманове), с. Тавричеське та с. Лукове Бойківського району Донецької області приймає участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування «Донецька народна республіка». Тобто злочинні дії вчинялись ОСОБА_5 у межах територіальних юрисдикцій Старобешівського районного суду Донецької області, Новоазовського районного суду Донецької області

та Тельманівського районного суду Донецької області.

Згідно з розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14, територіальна підсудність вказаних вище судів змінена й визначена відповідно за Токмацьким районним судом Запорізької області, Приазовським районним судом Запорізької області та Приморським районним суду Запорізької області.
Зі змісту обвинувального акта хоч і не вбачається конкретне місце, де саме ОСОБА_5 надав згоду на участь у діяльності непередбаченого законом збройного формування «Донецька народна республіка», однак вказано місця,

де він приймав таку участь. А тому, доводи у поданні про те, що місце вчинення кримінального правопорушення встановити не можливо, є безпідставними.
Відповідно до вказаного вище розпорядження та зазначеними в обвинувальному акті місцями вчинення ОСОБА_5 злочинних дій, це кримінальне провадження підсудне судам у межах територіальної юрисдикції Запорізького апеляційного суду.
З огляду на положення ч. 2 ст. 32 КПК, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції

за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 34 КПК, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, а не визначає підсудність.
Таким чином, у задоволенні подання Запорізького апеляційного суду слід відмовити.
Керуючись статтями 32, 34 КПК, Суд
постановив:
Подання Запорізького апеляційного суду про визначення підсудності кримінального провадження № 0000216 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3