Справа №755/3379/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/607/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
25 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької обл., Сторожинецького p-ну, с. Нова Жадова, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст.263, ч. 2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення. Відповідно до ст.70 КК України ОСОБА_9 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та відповідно до ст.76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Черкаської обл., Тельнівського p-ну, с. Мошурів, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, працюючого в ТОВ «Альнапласт», робітником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення. Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та відповідно до ст.76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Вироком також вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_9 , 09 листопада 2014 року, у невстановленому досудовим розслідування місці та час, зустрівся з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою обговорення злочинного плану щодо подальшого вчинення кримінальних правопорушень на території Дніпровського району м. Києва.
У подальшому між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відбулася розмова, у процесі якої у них виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою, групою осіб, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при цьому предметом свого злочинного посягання було обрано майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 .
Реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння, розподіливши між собою злочинні ролі, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 10.11.2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, зателефонував своїй знайомій ОСОБА_14 та домовився про зустріч, за адресою: АДРЕСА_5 .
У подальшому, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, на автомобілі «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 прибули за адресою: АДРЕСА_5 . У свою чергу ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зустрілися з ОСОБА_15 .
У подальшому, між невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_14 відбулася розмова, в процесі якої невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вмовила ОСОБА_14 зателефонувати на мобільний телефон потерпілому ОСОБА_13 та домовитися з ним про особисту зустріч. Погодившись на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_14 зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_13 та домовилася про зустріч 10.11.2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, між будинками 4 та 4-А.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння, ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_17 приблизно о 00 годині 45 хвилин 10.11.2014 року, на автомобілі марки «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 приїхали за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 4 та почали очікувати на ОСОБА_13 . У свою чергу, 10.11.2014 приблизно о 00 годині 50 хвилин ОСОБА_13 на автомобілі марки «Тойота Ланд Крузер Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 приїхав за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, між будинками 4 та 4-А. У подальшому 10.11.2014 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_13 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_17 та повідомив, що він перебуває за адресою: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .
Реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), вчинений за попередньою змовою, групою осіб, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, невстановлена досудовим слідством особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 вийшли з салону автомобіля марки «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого залишилася ОСОБА_14 та ОСОБА_9 який спостерігав за прилеглою територією з метою попередження про небезпеку ОСОБА_8 та невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. У подальшому, ОСОБА_16 та невстановлена досудовим слідством особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заздалегідь розподілили між собою злочинні ролі, чітко знаючи, де перебуває ОСОБА_13 підійшли до 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_6 , де побачили ОСОБА_13 .
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, наблизившись до потерпілого почали ставити ОСОБА_13 різні запитання.
У подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, застосовуючи насилля, що не є небезпечним у момент заподіяння для життя чи здоров`я потерпілого, взяла під обидві руки ОСОБА_13 та відтягнула його від під`їзду, в свою чергу ОСОБА_8 постійно перебував поряд та не давав змоги потерпілому утекти.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_8 , з метою подолання волі до опору з боку потерпілого, почали наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_13 , у результаті чого потерпілий впав на асфальт. У цей момент, до злочинних дій ОСОБА_8 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приєднався ОСОБА_9 . Подолавши волю до опору з боку потерпілого ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел спрямованих на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ще декілька разів наносили удари потерпілому ОСОБА_13 , після чого обшукали кишені одягу в який був одягнутий потерпілий та з правої кишені куртки потерпілого ОСОБА_13 , витягли, таким чином незаконно заволоділи ключем від автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 , крім того відкрито заволоділи майном, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: ривком вихопили шкіряну сумку із особистими речами потерпілого ОСОБА_13 . У подальшому, припинивши наносити удари потерпілому ОСОБА_13 , ОСОБА_9 відтягнув потерпілого від місця де відбувалося побиття та відкрите заволодіння майном потерпілого, а саме: сумкою шкіряною, чорного кольору, вартістю 500 грн.; гаманцем вартістю 200 грн.; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Тойота Ланд Крузер Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 , яке матеріальної цінності для потерпілого не становить; страховим полісом на автомобіль «Тойота Ланд Крузер Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 . який матеріальної цінності для потерпілого не становить; посвідченням водія на ім`я ОСОБА_13 , яке матеріальної цінності для потерпілого не становить; кредитною карткою «Фідо банк», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить; дисконтними картками АЗС та фітнес центру «Спорт Лайф», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять; грошовими коштами на загальну суму 4800 грн.; відеорегістратором «Фалкон НО 100А», вартістю 3000 грн.; мобільним телефоном «Самсунг GTI 810», вартістю 1000 грн.; мобільним телефоном «ASUSRADFONESTATION», вартістю 4000 грн. У результаті злочинних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановленої досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_13 завдали збитків на загальну суму 13500 грн.
Після чого, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з метою уникнення кримінальної відповідальності і переслідування з боку правоохоронних органів ОСОБА_9 та ОСОБА_16 підійшли до автомобіля марки «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 , сіли в салон автомобіля та зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продовжуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підійшла до автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору та за допомогою ключа запустила двигун та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.
Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому досудовим слідством місці, без передбаченого законом дозволу ОСОБА_9 придбав атипову короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброєю, придатну для проведення пострілів, після чого незаконно зберігав її при собі, маючи можливість безперешкодно скористуватися.
У подальшому, 20.11.2014 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, під час огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 38/1, у приміщенні закладу швидкого харчування «Челентано» з сумки, яка належить ОСОБА_9 , виявлено та вилучено металевий предмет прямокутної форми який складається з двох частин (перша з одного боку має кільце, а з іншого боку два отвори з металевими стрижнями в середині, інша частина має два наскрізних круглих отвори в яких розміщені 2 предмети, схожі на патрони з гумовою кулею чорного кольору), також у вищевказаній сумці було вилучено 2 предмети схожі на патрони з гумовою кулею, у подальшому також було вилучено 2 предмети схожі на патрони з гумовою кулею.
На вказаний вирок суду заступником прокурора міста Києва ОСОБА_12 подано апеляційну скаргу в якій він не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного за ч. 2 ст. 289 КК України покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості (незастосування обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна).

На думку прокурора звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. До того ж, в ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинувачених інститут звільнення від відбування покарання.

Таким чином, прокурор вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва незаконно і невмотивовано застосував до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 норму ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На цих підставах прокурор просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_18 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання: за ч.2 ст.186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_19 призначити покарання: за ч.2 ст.186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 виду і міру покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, як прямо зазначено у вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими, особу обвинуваченого, який неодружений, працює, характеризується позитивно, має матір похилого віку, яка перебуває на його утриманні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При цьому, обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_8 суд визнав щире каяття, а обставин, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.
На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючої обставини, даних про особу кожного обвинуваченого, їх ставлення до скоєного, щирого каяття, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за доцільне застосувати до них положення ст. 75 КК України та звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо безпідставного звільнення останніх від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки при призначенні обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки конкретним обставинам вчинення ними кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів, даним про особу кожного із обвинувачених, які в силу ст. 89 не судимі, на момент вчинення злочинів офіційно не працевлаштовані, вчинили умисний корисливий злочин з метою власного збагачення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинувачених, та спростовує висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Згідно положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.
Проте, на думку колегії суддів, такі мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними, оскільки призначене обвинуваченим покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі кожного обвинуваченого, а тому не може бути визнане необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.
Крім того, слушними є доводи прокурора щодо безпідставного не призначення обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції не навів обґрунтувань щодо призначення обвинуваченим покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в особливій частині Кримінального кодексу України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Санкцією наведеного Закону про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Під час розгляду даного кримінального провадження як в суді першої, так і апеляційної інстанції, встановлено, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України з корисливих мотивів.
Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_9 , ОСОБА_8 додаткове покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, що свідчить про неправильне застосування кримінального закону, що підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, наявні в матеріалах кримінального провадження дані про особу кожного обвинуваченого, те, що обвинувачені в силу ст. 89 КК України не судимі, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і приходить до висновку що виправлення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 неможливе без ізоляції їх від суспільства, що свідчить про відсутність підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст.70 КК України ОСОБА_9 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 років позбавлення з конфіскацію майна. Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 407, п.4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного їм покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ст.70 КК України ОСОБА_9 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_8 призначити покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 /п`яти/ років позбавлення з конфіскацією майна.
Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 рахувати з моменту їх затримання в порядку виконання цього вироку.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:
Судді: