Провадження № 1-м/761/1/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, місце проживання якого в Україні не встановлено, - засудженого 29.08.2017 року вироком Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації до покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017 у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_3 .

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.3 ст. 30 ч.5 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Вироком Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні вищевказаного злочину та призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Свердловського обласного суду Російської Федерації від 20.11.2017 вирок Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017 року залишено без змін.

Вирок Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації набрав чинності 20.11.2017 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 29.09.2017 року, врахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 18.11.2016 по 28.08.2017 включно.

Представник Міністерства юстиції України в суддове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та завчасно, причини неявки суду не відомі. Разом з тим за змістом клопотання просив розглянути вказане клопотання за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України .

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Стаття 3 Конвенції передбачає, що засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов:

a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;

b) якщо рішення є остаточним;

c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк;

d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи;

e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території;

f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави,суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Отже, приведенні вироку суду РФ у відповідність із законодавством України суд має кваліфікувати дії особи відповідно до КК України та визначити відповідне покарання.
Разом з тим, суд визнає недопустимим формальний підхід до вирішення зазначених у клопотанні Міністерства юстиції України питань, зважаючи на ступінь тяжкості злочинів, обставини злочинів у вчинені яких громадянин України ОСОБА_3 визнаний винуватим і засуджений судом РФ.
Відповідно до вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні вищевказаного злочину за ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 КК РФі йому призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Судом РФ його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 30 ч.5 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі.

Відповідно до ст. 30 ч.3 КК РФ замахом на злочин визнаються дії (бездіяльність) особи, безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що незалежали від її волі.
Суд зазначає, що ст. 15 КК України містить три частини. Частина 1 ст. 15 КК України містить загальне визначення замаху на злочин, яке за своїм змістом майже ідентичне зазначеному у ст. 30 ч.3 КК РФ.
У той же час у ч.2,3 ст. 15 КК України міститься чітке визначення закінченого та незакінченого замаху на злочин.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26.04.2002 р. злочини, передбачені статтями 307… визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиції цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію з тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.
За вищеописаними у вироку суду РФ діями ОСОБА_3 не можливо привести вирок суду РФ у відповідність із законодавством України, оскільки неможливо визначити за вчинення якого саме злочину він визнаний винуватим за ст.30 ч.3 ст. 228.1 ч.5 КК РФ: закінченого чи незакінченого злочину.
Описані у вироку суду РФ дії ОСОБА_3 згідно ст. 307 ч.1 КК України незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів є закінченим злочином. А незавершені дії ОСОБА_3 окремої кваліфікації як замах не потребують.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 26.09.1990 р., постанови Верховного Суду України від 15.11.2012 р. у справі № 5-15кс12, кваліфікація злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Кваліфікація злочину полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Відповідно до ст. 11 ч.1 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до пунктів 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26.04.2002 р. зі змінами, для встановлення виду, назви і властивостей наркотичного засобу, психотропної речовини, аналога такого засобу, речовини або прекурсора, їх походження, способу виготовлення чи переробки, а також належності нарковмісних рослин необхідні спеціальні знання, у справах даної категорії обов`язково має бути висновок експерта з цих питань. Звернуто увагу судів на те, що Законом України «Про наркотичні засоби …» регулюються суспільні відносини у сфері обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, визначаються порядок, умови та особливості здійснення діяльності, пов`язаної з таким обігом. Злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій.
Злочином передбаченим ст. 307 ч.1 КК України є незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.
Відповідно до закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» наркотичні засоби, психотропні речовини речовини природні чи синтетичні, препарати, рослини, природні матеріали, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
У зв`язку з цим, на відміну від законодавства Російської Федерації, незакінчений збут наркотичних засобів, за законодавством України, є закінченим злочином, а не замахом на вчинення такого злочину, а тому правова кваліфікація дій ОСОБА_3 в частині його засудження, відповідно до вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, не може бути приведена у відповідність до законодавства України, яким встановлена кримінальна відповідальність за аналогічний злочин, оскільки в такому випадку суд може бути позбавлений можливості також призначити покарання, яке б відповідало покаранню, призначеному за вказаним вище вироком.
Слід також звернути увагу, що у вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу Російської Федерації від 29.08.2017 предметом злочину, передбаченого ст. 30 ч.3 ст. 228.1 ч.5 КК РФ вказані: … наркотические средства смеси в состав в которых входит производное: N-метилэфедрона, мефедрон (4-метилметкатион)».
При цьому, у вироку суду РФ зазначено, що предметом незаконної діяльності ОСОБА_3 були «смеси общей массой» із зазначенням конкретної ваги у грамах і десятих грамів вищевказаних наркотичних засобів за класифікацією РФ.
Разом з тим, відповідно до постанови КМУ від 6 травня 2000 р. № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиці I,II, III. IV, Списків, з послідуючими змінами і доповненнями, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 з послідуючими доповненнями, яким затверджені Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, психотропних речовин, вказані у вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу від 29.08.2017 р. засоби, речовини, а саме: 1) мефедрон (4-метилметкатион); 2) N-метилефедрон»,не зазначені як наркотичні засоби, тобто такі в законодавстві України відсутні.
Відповідно до Таблиці №1 і № 2 Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, обіг яких заборонено, мірою/розміром/одиницею вказаною у цих Таблицях наркотичних засобів є грами.
Крым того, у Таблиці I,II, III. IV, Списках, Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, відсутнє зазначене у вироку суду РФ - «смеси общей массой», що у перекладі українською мовою: суміші загальною масою.
Отже, що при визначенні розміру наркотичного засобу, психотропної речовини їх аналогу згідно законодавства України враховується не «суміш загальною масою», а розмір конкретного наркотичного засобу, психотропної речовини згідно Таблиці № 1, № 2, Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, психотропних речовин.
Таким чином, при розгляді цього клопотання, призначення експертизи вказаних у вироку суду РФ наркотичних засобів для визначення їх розміру, є неможливим.
Проведення такої експертизи лише на підставі назви та кожного наркотичного засобу, як він зазначений у вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу від 28.08.2017 р., та як суміші загальною масою, суд визнає недопустимим.
При цьому, при розгляді даного клопотання залучення до вирішення вищезазначених питаннь експертів, спеціалістів тощо, не відповідає вимогам КПК України, оскільки вказане у Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу від 28.08.2017 р. не було предметом їх безпосереднього дослідження в Україні.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволені клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу від 28.08.2017 у відповідність із законодавством України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 371,372,610 КПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чкаловського районного суду м. Єкатиринбургу від 28.08.2017 відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Суддя: