ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/8044/19

Номер провадження 1-кп/495/315/2021

12 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000395 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біляївка, Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого за наймом, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

представник потерпілої адвокат ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року справа № 495/5959/15-ц, вирішено позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити та вирішено стягувати з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 , знаючи про обов`язок сплати аліментів, систематично, на протязі тривалого часу умисно злісно ухиляється від виплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому платежі на утримання дітей не здійснював з серпня 2018 року, ніякої участі у житті та виховуванні дітей не приймає, на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, не працевлаштований та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував.

Таким чином, в період з 01.08.2018 року по 30.06.2019 року у обвинуваченого ОСОБА_3 утворилась заборгованість по аліментах на утримання двох дітей у розмірі 59956,58 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав частково та пояснив, що він з потерпілою ОСОБА_5 перебував у шлюбі, від якого у них є двоє неповнолітніх дітей. 24.11.2015 року судом було прийнято рішення про стягненні з нього на користь потерпілої ОСОБА_5 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2015 року до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні він не був, а про рішення суду дізнався від колишньої дружини, яка вдома надала йому рішення. Після рішення суду він спочатку сплачував аліменти на утримання дітей, однак з серпня 2018 року, він перестав платити аліменти, так як не мав можливості. Крім того він подав позов на зменшення розміру аліментів, та суд його заяву задовольнив, однак нового розрахунку по аліментах від виконавчої служби він ще не отримував, тому не сплачував аліменти. На обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, оскільки працює за наймом. Просив, у разі призначення йому покарання, по можливості відбувати його по місцю проживання.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

- свідченнями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 це її колишній чоловік. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. 24.11.2015 року судом було розірвано шлюб між ними та прийнято рішення про стягненні з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання їх сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2015 року до досягнення дітьми повноліття. Після цього він сплачував аліменти за рішенням суду, однак з серпня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_3 перестав сплачувати аліменти на утримання дітей, ніякої участі у житті та виховуванні дітей не приймає. Просила призначити покарання обвинуваченому у виді громадських робіт.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000395 від 21.02.2019 року про те, що до чергової частини Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів на утримання їх спільних дітей;

-протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_5 від 21.02.2019 року про вчинення кримінального правопорушення;

-заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року справа № 495/5959/15-ц, яким позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено;

-виконавчими листами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2015 року, справа №495/5959/15-ц щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої аліментів на утримання дітей;

-розрахунками заборгованості зі сплати аліментів;

-постановами про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2016 року щодо стягнення аліментів з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Досліджені під час судового розгляду докази суд вважає належними, допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З урахуванням викладеного, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України доведена в повному обсязі.

Висновок суду ґрунтується на висновках з пояснень обвинуваченого, який не заперечував, що дійсно він повинен за рішенням суду сплачувати аліменти на користь потерпілої на утримання їх неповнолітніх дітей, пояснень потерпілої, щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення. Суд бере до уваги, що пояснення цих осіб є тотожними по суті та не суперечать один одному.

Суд критично відноситься до свідчень обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не сплачував аліменти на утримання дітей, так як не мав змоги оскільки його провина повністю підтверджується доказами добутими як на досудовому так і при судовому розгляді кримінального провадження.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї провиниу скоєні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України, суд розцінює як намагання уникнути передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, а саме те, що він не розкаявся та не сприяв розкриттю злочину, та те, що він реальних дій, направлених на виплату встановлених рішенням суду аліментів, не зробив, не стоїть на обліку в центрі зайнятості, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт, суд вважає доцільним призначити покарання у вигляді громадських робіт.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази, судові витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 371, 373, 374, 376, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та на підставі санкції даної статті призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1