справа № 492/1145/20
ВИРОК
Іменем України

02 квітня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
представника потерпілої-адвоката ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000169, внесеному 01 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Арциз Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, перебуваючого на строковій службі у Збройних Силах України водієм-електриком військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у військовій частині НОМЕР_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -
встановив:
31 травня 2020 року, приблизно о 22 год. 58 хв., більш точного часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_8 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом у користувача всупереч його волі, з мотиву подальшого присвоєння, незаконно, таємно, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку пройшов на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , на території якого знаходився транспортний засіб марки «ВАЗ-2102», 1982 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю згідно висновку експерта № 20-3987 від 10 червня 2020 року автотоварознавчої експертизи з визначення ринкової (середньої ринкової) вартості автомобіля, 16749,03 грн., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , перебуває у користуванні потерпілої ОСОБА_10 , та, з метою використання зазначеного транспортного засобу для задоволення особистих потреб, підійшовши до вищезазначеного транспортного засобу і, відкривши його двері, сів до салону автомобіля, та за допомогою ключів, які знаходилися у замку запалювання запустив його двигун, і відкривши ворота, зазначеного домоволодіння, виїхав з подвір`я та поїхав у напрямку с.Павлівка Арцизького району Одеської області, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, розпорядившись вказаним транспортним засобом на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся у його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Цивільний позов потерпілої визнав, не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, щодо стягнення моральної шкоди поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_10 про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, але у судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла письмова заява, в якій просила здійснити судовий розгляд обвинувального акту у її відсутність. Просила суд не призначати обвинуваченому суворе покарання. З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглянути обвинувальний акт за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про проведення судового провадження без її участі.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, а також у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено та з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному, касаційному порядку.
Сукупність наведених і вивчених судом доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Давши оцінку доказам, які були вивчені в процесі судового слідства, суд вважає доведеною винність обвинуваченого і вищеописані дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Згідно роз`яснень, які викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року судам роз`яснено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, в повнолітньому віці; характеризується за місцем проживання позитивно; проживає разом з матір`ю, чоловіком матері та братом; на психіатричному диспансерному обліку, на наркологічному обліку КНП «Арцизька ЦРЛ» не перебуває; працює та має самостійний заробіток; не був та не є депутатом; раніше не судимий.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом під час судового засідання не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_8 , враховуючи інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення, або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т. ч. окремих осіб).
При визначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує наступне.
25 вересня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до статті 289 Кримінального кодексу України щодо протидії незаконному заволодінню транспортним засобом» від 03 вересня 2020 року № 875-IX (далі Закон № 875-IX), яким було внесені зміни до санкції ч. 1 ст. 289 КК України. Вказаним Законом № 875-IX посилено кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 вчинив у травні 2020 року.
Оскільки Законом № 875-IX посилено кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, то з урахуванням приписів ч. 2 ст. 5 КК України, зазначений Закон № 875-IX зворотної дії не має, і при призначенні покарання ОСОБА_8 слід застосувати санкцію ч. 1 ст. 289 КК України у редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, тобто до набрання чинності Законом № 875-IX.
Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини справи, давши їм оцінку, а також відомості про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді та рекомендації органу пробації, беручи до уваги особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та майновий стан обвинуваченого, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді штрафу, в межах мінімального розміру передбаченого санкцією ч. 1 ст. 289 КК України,з урахуванням вимог ст. 5 КК України, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України в редакції КК України, яка була чинною на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки Закон № 875-IX, яким внесено зміни, зокрема, до санкції ч. 1 ст. 289 КК України в частині виключення покарання у вигляді штрафу, не має зворотної дії в часі, як такий, що погіршує становище особи. Підстав для застосування до обвинуваченого дії ст. 69 КК України суд не вбачає.

Суд також вважає, що в даному випадку такий вид покарання, як штраф, буде достатнім та таке покарання повністю досягне мети його застосування.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирати.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Вирішуючи питання про заявлений цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 11749,00 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 40000,00 грн. суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Сума матеріальної шкоди в судовому засіданні підтверджена доказами (висновок експерта № 20-3987 від 10 червня 2020 року автотоварознавчої експертизи з визначення ринкової (середньої ринкової) вартості автомобіля), у зв`язку з чим цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Щодо визначення розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 лютого 1995 року № 4, який зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації …».

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги те, що неправомірними винними діями обвинуваченого ОСОБА_8 були спричинені потерпілій ОСОБА_10 моральні страждання та фізичний біль, що вимагало від потерпілої додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням стану здоров`я потерпілої, її переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану суд, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження сума моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Суд вважає, що зазначена сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями від заподіяного відносно потерпілої злочину. Отже позовні вимоги ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 04 червня 2020 року накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ-2102», 1982 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, прийшов до висновку про скасування арешту на вказаний транспортний засіб.
Суд не вирішує питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 127, 128, 174, 349, 369-371, 373-375 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_10 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди в розмірі 11749 (одинадцять тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 00 копійок, суму моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 про стягненняз ОСОБА_8 моральної шкоди у зазначеному ОСОБА_10 розмірі - відмовити.
Скасувати арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ-2102», 1982 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 04 червня 2020 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1