Провадження № 11-сс/811/99/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Львів Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2020, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, що полягало у невнесенні відомостей в ЄРДР,
за участю:
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2020, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягало у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.
Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що із змісту заяви ОСОБА_6 від 17.11.2020 р. вбачається, що на його думку посадові особи правоохоронних органів здійснюючи розслідування кримінального провадження №000000370, за ч. 2 ст. 369-2 КК України, обвинуваченим у якому являється ОСОБА_6 , скоїли злочин передбачений ч. 2 ст. 370 КК України.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що звернення скаржника зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями слідчих та доказами обвинувачення у кримінальному провадженні №000000370. Оскільки, на даний момент триває судовий розгляд вказаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , звернення скаржника з приводу неправомірності процесуальних дій в ході досудового слідства, являється предметом судового дослідження та вирішуються в порядку визначеному КПК України для встановлення допустимості доказів і обґрунтованості обвинувачення.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що звернення ОСОБА_6 від 17.11.2020 не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим не породжує передбачені ч.1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внести відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій вказує, що слідчим суддею не в повному обсязі досліджено його заяву, та необгрунтовано відмовлено у її задоволенні.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, то апелянт зазначає, що під час оголошення оскаржуваної ухвали присутній не був, а повний текст отримав - 20.01.2021, що підтверджується копією конверту та витягом з сайту Укрпошти про відстеження кореспонденції.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом не вірно трактується його позиція, з посиланням на те, що така зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями слідчих та доказами обвинувачення у кримінальному провадженні №000000370. Звертає увагу, що у заяві ним викладено обставини активних дій працівників поліції та прокурора, які полягали у провокації до вчинення кримінального правопорушення.
Апелянт вважає, що слідчий суддя, при прийнятті оскаржуваної ухвали, обмежився лише особистим переконанням, без урахування положень норм КПК України, тому така підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, думку представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст. 11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р (ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18), яким положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 звернувся із скаргою на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, оскільки на його думку посадові особи правоохоронних органів здійснюючи розслідування кримінального провадження №000000370, за ч. 2 ст. 369-2 КК України, обвинуваченим у якому являється ОСОБА_6 , скоїли злочин передбачений ч. 2 ст. 370 КК України.
За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, обґрунтовуючи своє рішення тим, що викладені у заяві ОСОБА_6 обставини щодо вчинення кримінальних правопорушень, не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення саме кримінальних правопорушень, оскільки не несуть в собі конкретних відомостей, які б підтверджували реальність конкретних подій злочинів (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а також мотиву, прямого умислу чи зацікавленість посадових осіб. Мотиви скаржника по суті є його суб`єктивним сприйняттям та зводяться до незгоди з діяннями та рішеннями службових осіб при виконанні службових обов`язків.
Крім того на даний момент триває судовий розгляд вказаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , звернення скаржника з приводу неправомірності процесуальних дій в ході досудового слідства, являється предметом судового дослідження та вирішуються в порядку визначеному КПК України для встановлення допустимості доказів і обґрунтованості обвинувачення.
З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, оскільки, у заяві ОСОБА_6 відсутні конкретні фактичні дані, які б свідчили про вчинення саме кримінальних правопорушень.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст. 214 КПК України.

Слідчим суддею суду першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2020 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 392, 404, 407 , 422 КПК України колегія суддів,

постановила:
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2020.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення .

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28Л2.2020 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, що полягало у невнесенні відомостей в ЄРДР - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: