ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:
прокурорів: ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10.02.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України, маючого середньо-технічну освіту, одруженого, працюючого сторожем в КМУ «Міська дитяча стоматологічна поліклініка», проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.07.2019 року за ст.405 ч.3, 69 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, учасника бойових дій, інваліда війни, гр.України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченного ст.125 ч.1 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.07.2019 року вирішено виконувати самостійно.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_9 , протягом 2014-2015 року, вважав що остання, згідно домовленості між ними, не повернула йому частину коштів, позичених протягом 2016-2018 років.

Провадження №11-кп/822/144/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.1 ст.125 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Вважаючи таким чином, що потерпіла ОСОБА_9 винна йому ці кошти, з метою їх повернення, 18.11.2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв., поблизу монументу «Перемога» на площі Соборній в м.Чернівці умисно заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. А саме, ОСОБА_7 , тримаючи ОСОБА_9 однією рукою, лівою рукою вдарив її по голові, від чого остання впала і тоді ж завдав їй ще одного удару рукою і при цьому самоправно заволодів сумкою потерпілої, в якій були гроші в сумі 702 грн.95 коп, 1 долар США, що станом на 19.11.2018 року становило 27 грн.77 коп.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_7 в своїй скарзі просив скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження на підставі ч.1 п.3 ст.284 КПК України, оскільки, на його думку, не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримання.

Обвинувачений на обґрунтування своїх вимог вказував, що судом було встановлено відсутність мети в нього на вчинення грабежу, оскільки між ним і потерпілою, яка є його колишньою дружиною, існували цивільно-правові відносини.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, в потерпілої був наявний синець в ділянці плеча, який виник від дії тупого твердого предмета. А в нього в руках тоді ніяких твердих тупих предметів не було і він потерпілій на наносив ударів. Більше того, в результаті даного конфлікту йому були заподіяні середнього ступеня важкості тілесні ушкодження і по цьому факту здійснюється досудове розслідування.

Прокурор в своїй скарзі просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий і визнати ОСОБА_7 винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Прокурор на обґрунтування своїх вимог вказував, що досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 18.11.2018 року, приблизно о 19 год.30 хв. поблизу монументу «Перемога» на площі Соборній в м.Чернівці він побачив ОСОБА_9 , і реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_9 , схопив її за руку і почав утримувати її, пригнічуючи тим самим волю останньої до опору та став вимагати, щоб вона передала йому свою сумку, що ОСОБА_9 не зробила. При цьому вона та її донька ОСОБА_11 , яка йшла разом з нею, почали кликати на допомогу.

Продовжуючи свої некзаконні дії, ОСОБА_7 , тримаючи ОСОБА_9 , лівою рукою вдарив її по голові, від чого вона впала, після цього ОСОБА_7 лівою рукою завдав ще одного удару по голові, а потім зірвав з її плеча сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 707грн.95 коп, 1 долар США, що згідно курсу НБУ станом на 19.11.2018р. складає 27 грн.77 коп, а також інші особисті речі ОСОБА_9 , які матеріальної цінності не мають. Після цього ОСОБА_7 покинув місце злочину з викраденим майном, чим завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 730 грн.72 коп. Потерпілій ОСОБА_9 також було спричинено тілесне ушкодження у виді синця в ділянці лівого плеча по зовнішній поверхні в середній третині, що відноситься до легкитх тілесних ушкоджень.

Вказував, що вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому апелянт навів повний зміст ст.ст. 94, 370, 411 КПК України, а також вказав, що суд не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що ніяких коштів обвинуваченому не винна, а наявність зобов`язань перед ним ґрунтувалось виключно на підробленій останнім боргової розписки, яку вона ніколи не писала. Ці обставини були встановлені в суді і в задоволенні позову ОСОБА_7 до неї було відмовлено. Ще прокурор вказував, що суд не взяв до уваги показання самого обвинуваченого, де останній вказував, що сумку в потерпілої він не виривав, тілесні ушкодження їй не наносив, а лише захищався від останньої та її дочки. Також зазначав, що суд не дослідив відеозаписи слідчих експериментів, проведених з участю потерпілої ОСОБА_9 та її дочки ОСОБА_11 , де останні вказували як обвинувачений наносив удари потерпілій та виривав у неї сумку.

Вважає, що умисел у ОСОБА_7 був направлений на протиправне заволодіння майном потерпілої для власного збагачення.

Просив також повторно допитати обвинуваченого та потерпілу і переглянути відеозаписи проведення слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора ОСОБА_5 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та задовольнити подану державним обвинувачем апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України з наведенням належних мотивів та підстав для його ухвалення.

Цих вимог кримінального та кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Апеляційний суд на підставі ч.3 ст. 404 КПК України, дослідивши за клопотанням учасників кримінального провадження докази по справі, дійшов висновку, що судом першої інстанції в частині визнання винуватими ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України дана невірна оцінка доказам, внаслідок чого, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло на вирішення питання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Апеляційним судом встановлено, що 18.11.2018 року приблизно о 19-30 год., поблизу монументу «Перемога» на площі Соборній в м. Чернівці, обвинувачений ОСОБА_7 побачив ОСОБА_9 , схопив правою рукою її за ліву руку та почав утримувати, вимагаючи, щоб вона передала сумку, що ОСОБА_9 не зробила. Тим часом ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 по голові, від чого вона впала, після наніс ще один удар по голові та зірвав з її правого плеча сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 702 грн. 95 коп., 1 долар США (згідно з курсом НБУ станом на 19.11.2018 складає 27 грн. 77 коп.), а також інші особисті вживані речі ОСОБА_9 , які матеріальної цінності не несуть. Після вчиненого ОСОБА_7 викраденим розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 730,72 грн.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , підтверджується сукупністю досліджених в ході апеляційного провадження доказів.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду вину у вчиненні грабежу не визнав та показав, що у 2013 році зустрів потерпілу та літом 2014 року вони зареєстрували шлюб. У 2016 році він поїхав служити в зону антитерористичної операції та розлучився з потерпілою. При цьому, у 2013 році він тримав свої особисті кошти в «Дельта Банку» та зняв 2700 доларів США, які на прохання потерпілої передав останній з метою погашення боргу її доньки. 10.03.2019 року коли вказане кримінальне провадження вже перебувало на стадії апеляційного розгляду, то донька потерпілої ОСОБА_13 повернула йому 2000 доларів США. Під час перебування обвинуваченого в зоні АТО потерпіла повертала йому в декілька прийомів кошти по 100 та 200 доларів США, але основна сума залишилась неповернутою. 18.11.2018 року він увечері йшов на роботу та побачив потерпілу, яка йшла разом з донькою. Потерпіла його образила жестом. Тоді він підійшов до неї, в черговий раз спитав в неї коли вона поверне йому кошти, після чого узяв її під паху та почав тягнути в сторону пам`ятника, де завжди перебувають поліцейські. Він тягнув потерпілу до них, оскільки хотів щоб вона йому віддала кошти, стягнуті на його користь рішенням суду. При цьому, він потерпілу не бив. В цей час його наздогнав якийсь чоловік, який збив його з ніг. Наскільки йому відомо, це був знайомий потерпілої, якого він раніше бачив в Першотравневому суді, коли розглядалась цивільна справа про стягнення боргу з потерпілої. При цьому, під час цих подій потерпіла стала кричати, обвинувачений побоявся її друзів та побіг. На час приїзду поліцейських сумка потерпілої опинилась біля нього, однак він не брав цю сумку. Оскільки цей чоловік вдарив його по ногах, то від падіння він був у крові. А також цей чоловік, який виступав в суді свідком, пшикнув йому сльозогінним балончиком в обличчя.
Разом з тим, такі показання обвинуваченого спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції доказами.

Так, допитана в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_14 показала суду, що18.11.2018 року приблизно о 19-й годині вона з донькою йшли з гостей через Соборну площу. На переході зненацька з`явився її колишній чоловік ОСОБА_7 , який був дуже агресивний. Він міцно схопив її за руку, внаслідок чого у неї з`явився синець. Потім ОСОБА_7 вдарив її по голові кулаком, після чого вона впала на землю на коліна. Тоді він став виривати в неї сумку. В сумці у неї було кошти в сумі біля 850 гривень. При цьому, ОСОБА_7 був тверезим. В цей час її донька стала бити сумкою обвинуваченого по спині та казати : «Відпусти маму». Після цього обвинувачений вдруге вдарив її рукою. При цьому, вона не пам`ятає коли саме він зняв з неї сумку. Вже пізніше вона побачила сумку в обвинуваченого. Вона почала кричати, а тому двоє хлопців побігли за обвинуваченим. Один з тих хлопців був з дівчиною, яка і викликала поліцію. При цьому, потерпіла підтвердила, що одружилась з обвинуваченим в 2014 році. Вони прожили разом вісім місяців, після чого він поїхав в АТО. Пізніше вони розлучилися. Підтвердила той факт, що він час перебування у шлюбі у її доньки був кредит. А тому, по її проханню в 2014 році вони разом з ОСОБА_7 пішли в банк і він за свої кошти погасив кредит її доньки в сумі біля 20000 грн. Після цього її донька висилала ОСОБА_7 з-за кордону кошти в сумі по 100, 200 доларів США. При цьому, їй відомо, що її донька віддала ОСОБА_7 позичені кошти в еквіваленті біля 900 Євро. Однак в 2016 році ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до неї про стягнення цих коштів. Спочатку судом було винесено рішення про стягнення цих коштів з неї на користь ОСОБА_7 , однак в подальшому це рішення було переглянуто судом і в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення з неї боргу було відмовлено. Потерпіла ствердила в судовому засіданні, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого у неї був синяк на руці, шишка на голові, боліла голова.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду показала, що потерпіла це її мати. 18.11.2018 року приблизно о 19-й годині в темну пору доби вони переходили пішохідний перехід поблизу монументу «Перемога» на площі Соборній в м.Чернівці. В цей час вискочив якийсь чоловік, який почав тягнути її матір та казати: «Підем поговоримо!». Як виявилось, це був колишній чоловік її матері ОСОБА_7 . Він почав тягнути сумку її матері, мати кричала. Тоді обвинувачений вдарив її матір по голові та стягнув сумку. Мати почала кричати, ОСОБА_7 почав тікати. За ним побігло двоє хлопців, які його наздогнали та тримали. В послідуючому, ОСОБА_7 був затриманий поліцейськими. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , у матері був синяк на плечі та шишка на голові. При цьому, свідок зазначила, що між ОСОБА_7 , її матір`ю ОСОБА_9 та її сестрою були якісь боргові стосунки, але деталей вона не знає. Їй відомо, що її сестра приїжджала в березні 2019 року в Україну, зустрічалась з ОСОБА_7 . Зі слів сестри їй відомо, що вона віддала ОСОБА_7 якісь кошти, але які саме, їй не відомо. Сестра сказала, що вона з ОСОБА_7 домовилась, що він більше матір не буде чіпати.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні грабежу за зазначених вище обставинами також підтверджується дослідженими судом доказами, а саме : протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 18.11.2018 року, яке мало місце 18.11.2018 року (т.1 а.п.5); протоколом огляду місця події від 18.11.2018 року (т.1 а.п.6), в ході якого під час огляду ділянки тротуару з правої сторони по вул.Кафедральній в м.Чернівці виявлено та вилучено жіночу сумку чорного кольору; протоколом огляду предмета жіночої сумки чорного кольору від 21.11.2018 року (т.1 а.п.30-35) та фототаблицею до нього, в ході якого оглянуто вказану сумку та речі, які знаходяться в ній, а саме грошові кошти в сумі 702 грн. 95 коп., 1 долар США., мобільний телефон, а також інші особисті вживані речі ОСОБА_9 , які матеріальної цінності не несуть; актом судово-медичного дослідження №994 від 20.11.2018 року (т.1 а.п.15-16) та висновком експерта №1005 від 29.11.2018 року (т.1 а.п.28-29), згідно яких у потерпілої ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча по зовнішній поверхні в середній третині, яке виникло в результаті дії твердого тупого предмету та відноситься до легких тілесних ушкоджень; постановою про визнання та прилучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 21.11.2018 року (т.1 а.п.36), згідно якої гаманці з грошовими коштами, мобільний телефон, зарядний пристрій, гребінець, ключі з брелком та паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на зберігання ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 21.12.2018 року разом із додатком (т.1 а.п.45-46, 49); протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 21.12.2018 року разом із додатком (т.1 а.п.47-48, 49).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п.3,5 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику в справах про злочини проти власності» грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я

потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого

тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу

здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення

інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне

позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя

чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені

під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186

КК ( 2341-14 ) і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК

( 2341-14 ) не потребують.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна - що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Враховуючи наведені роз`яснення, а також проаналізувавши досліджені в ході апеляційного розгляду справи докази колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , реалізуючи корисливий мотив та переслідуючи мету особистого збагачення, відкрито, насильницьким шляхом заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , яка йому опиралася, не бажаючи віддавати сумку з речами. При цьому, в діях обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає ознак самоправства (спрямованих нібито на отримання від потерпілої ОСОБА_9 боргу), як про це помилково зазначав суд 1 інстанції, оскільки в ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що такий борг є неіснуючим, нічим не підтверджений, а вимоги обвинуваченого до потерпілої є безпідставними та незаконними. Такі висновки колегії суддів повністю узгоджуються із рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.03.2018 року, згідно якого в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено. Дане рішення набрало законної сили, і ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Тобто, викрадаючи сумку потерпілої, обвинувачений усвідомлював, що жодних прав на майно потерпілої він не має, а його умисел був спрямований на протиправне заволодіння майном потерпілої для власного збагачення.

Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 і його дії кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України.

А тому висновки суду першої інстанції про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 на досудовому слідстві за ч.2 ст.186 КК України та необхідність перекваліфікації дій останнього за ч.1 ст.125 КК України, суперечать фактичним обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невірну кваліфікацію судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Тому вирок суду в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, постановлений з порушенням вимог ст. 370 КПК України і підлягає скасуванню з постановленням нового вироку відповідно до вимог ст. ст. 411, 420 КПК України.

З зазначених вище підстав не підлягає задоволенню апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є умисним, закінченим, корисливим, тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій (т.1 а.п.59), інвалідом третьої групи інвалідом війни (т.1 а.п.59), посередньо характеризується по місцю роботи (т.1 а.п.65), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.п.54), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.п.55).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, чи обтяжують його покарання відповідно до ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При апеляційному перегляді справи потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що спричинена матеріальна шкода їй відшкодована, ніяких претензій до обвинуваченого вона не має, просила його не позбавляти волі.

Як видно з наявних матеріалів, ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, та повністю відшкодував завдану злочином шкоду.

При цьому, колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без реального відбування призначеного покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413,420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10.02.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази гаманець чорно-коричневого кольору, всередині якого наявні грошові кошти в сумі 698 грн., гаманець чорного кольору, всередині якого наявні грошові кошти в сумі 4,95 грн., мобільний телефон в чохлі помаранчевого кольору, зарядний пристрій білого кольору, гребінець оранжевого кольору, ключі в кількості 3 штуки та брелок для відмикання дверей на кільці, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 - залишити за належністю ОСОБА_9 .

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2