Номер провадження: 11-кп/813/514/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України у кримінальному провадженні №0001152 внесеному до ЄРДР 10.12.2018 року,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001152 внесеному до ЄРДР 10.12.2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України у кримінальному провадженні №0001152 внесеному до ЄРДР 10.12.2018 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що у обвинувальному акті відсутні конкретно сформульовані обвинувачення із правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за кожним епізодом окремо; посилання в обвинувальному акті на докази (експертизи, документи), а також зазначенні відомості про інших осіб співучасників злочинів (конкретизованих та таких, яких можливо ідентифікувати).
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

В апеляційній скарзі посилається на наступне:

- твердження суду про неможливість розмежування обвинувачення за кожним епізодом не відповідає дійсності, оскільки на аркушах 197, 229, 232, 237, 246, 248, 250, 258, 260, 273, 274, 279, 282, 283 обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , за кожним епізодом окремо діяння ОСОБА_7 кваліфіковані обвинуваченням за тією чи іншою нормою частини статті закону про кримінальну відповідальність. Більш того, в ряді діянь обвинуваченого вбачаються ознаки ідеальної сукупності кримінальних правопорушень, які за своєю сутністю являють собою єдиний комплекс дій, направлений на досягнення злочинного результату. На думку прокурора, вимога суду про розмежування кожної окремої кваліфікації призведе до необґрунтованої масивності, незрозумілості обвинувачення та фактичному подвійному інкримінуванню одній особі одних і тих же діянь;

- місцевий суд помилково посилається на Постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року, оскільки у вказаному рішенні взагалі не йдеться про фактичні обставини кримінального правопорушення та будь-яких законодавчих заборон тотожності викладу в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення формулюванню обвинувачення не існує;

- судом не приділено належної уваги тому, що сторона обвинувачення в обвинувальному акті безпосередньо не посилалась на висновки (кінцеві виводи) експертиз, а лише навела розрахунки, які ставляться в провину, з метою належного відображення арифметичних розрахунків та забезпечення можливості стороні захисту знати та розуміти шлях (спосіб, вирахування) отримання відповідних арифметичних вирахувань, що у тому числі поставлено у провину обвинуваченому ОСОБА_7 , тим самим конкретизуючи обвинувачення та забезпечуючи останньому належного права на захист;

- суд не звернув уваги на те, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , інші особи, яким висунуто обвинувачення в інших кримінальних провадження зазначалися знеособлено, а особи, дані яких зазначені в обвинувальному акті та юридичним особам, назви яких вказані, не висовувалось та не планується висунення обвинувачення, а дані, які містяться у процесуальному документі, не можуть слугувати підставою для визнання (навіть у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень) таким, що стосується прав та інтересів інших осіб.

Підсумовуючи викладене, прокурор зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначені усі необхідні відомості, передбачені ст.291 КПК України, на підставі чого просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, окрім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення» (п. 5), а також обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (п. 6).
Згідно з ч.1 ст.91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч.1 ст.337 КПК України) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК), оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.
Цей висновок підтверджується й положеннями ч.3 ст.337 КПК України, згідно з якою з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Положення ч.1 ст.337 КПК України мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого він повинен захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді, так і відповідну правову кваліфікацію).
Як зауважив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04, рішення від 30.05.2013 року, §112) вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є спеціальними аспектами права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Відповідно до підпункту «a» пункту 3 статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Підпункт «b» пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «достатній час і можливості для підготовки свого захисту» і, отже, передбачає, що суть діяльності щодо захисту його інтересів може включати все «необхідне» для підготовки до основного судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист відповідним чином і без обмеження можливості висувати всі доречні доводи захисту в суді першої інстанції і, таким чином, впливати на результат розгляду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення викладено таким чином, що не дає можливості розмежувати обвинувачення за кожним епізодом окремо для подальшого визначення які саме протиправні діяння ОСОБА_7 кваліфіковані обвинуваченням за тією чи іншою нормою частини статті закону про кримінальну відповідальність, а тому обвинувачення викладено прокурором не конкретно, без зазначенням кваліфікації дій обвинуваченого за кожним епізодом протиправних дій окремо, що свідчить про те, що формулювання обвинувачення в даному кримінальному провадженні з деталізацією обставин, які в свою чергу фактично дублюють викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, викладено прокурором таким чином, що з нього не можливо встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в розумінні ст.91 КПК України за кожним епізодом інкримінованих обвинуваченому діянь окремо, не є достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що твердження суду про неможливість розмежування обвинувачення за кожним епізодом не відповідає дійсності з огляду на те, що в обвинувальному акті викладені обставини кримінальних правопорушень, які за періодом їх вчинення не стосуються періоду вчинення інкримінованих ОСОБА_7 діянь, прокурор фактично продублював викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, скоєних іншими особами за участю ОСОБА_7 , що не дає можливості розмежувати обвинувачення за кожним епізодом окремо для подальшого визначення які саме протиправні діяння ОСОБА_7 кваліфіковані обвинуваченням за тією чи іншою нормою частини статті закону про кримінальну відповідальність.
Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у доповненнях до своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вимога суду про розмежування кожної окремої кваліфікації призведе до необґрунтованої масивності, незрозумілості обвинувачення та фактичному подвійному інкримінуванню одній особі одних і тих же діянь, тобто фактично прокурор визнає вірним висновок суду щодо неконкретності викладеного в обвинувальному акті обвинувачення.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 , прокурор зазначає в обвинувальному акті відомості про інших осіб, які діяли спільно з ОСОБА_7 за попередньою змовою, що є неприпустимим та свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у обвинувальному акті інші особи, яким висунуто обвинувачення в інших кримінальних провадження, зазначалися знеособлено, оскільки у деяких абзацах обвинувального акту прокурором конкретизовано деяких осіб із зазначенням їх прізвищ та ініціалів, а при зазначенні інших співучасників злочинів прокурор хоча і зазначає таких осіб як «ОСОБА» з відповідними номерами, але вказує підприємства, в яких ці особи працювали, ЄДРПОУ цих підприємств та посади, які ці особи займали (т.1, а.п.6, 10, 11, 207, 210, 219, 220, 227, 239, 278), що дозволяє ідентифікувати таких осіб шляхом отримання такої інформації з відповідних відкритих реєстрів.
Приписи ч.1 ст.337 КПК України передбачають, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Положення ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України встановлюють принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
На переконання апеляційного суду зазначення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , інших осіб як співучасників злочинів, яких можливо ідентифікувати та які в конкретному кримінальному провадженні не є обвинуваченими, свідчить про порушення з боку прокурора принципу презумпції невинуватості та суперечить вимогам КПК України.
Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт містить відомості, які не передбачені ч.2 ст.291 КПК України, а саме висновки експертів, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні і мають надаватися суду прокурором лише на відповідній стадії судового провадження для підтвердження фактичних обставин кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті (т.1, а.п.38, 39, 40, 201, 202), що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначених недоліків.
Апеляційний суд відхиляє посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що сторона обвинувачення в обвинувальному акті безпосередньо не посилалась на висновки (кінцеві виводи) експертиз, а лише навела розрахунки, які ставляться в провину, оскільки в обвинувальному акті зазначені конкретні висновки експертів, які відповідно до ст.84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні, тоді як посилання в обвинувальному акті на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КПК України є неприпустимим. При цьому, стороною обвинувачення з метою забезпечення обвинуваченому належного права на захист у відповідності до вимог ст.290 КПК України здійснюється відкриття матеріалів досудового розслідування, в тому числі висновків експертів.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України та обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, а доводи прокурора в апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку із чим апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.110, 291, 314, 315, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України у кримінальному провадженні №0001152 внесеному до ЄРДР 10.12.2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4