Справа № 344/4172/21
Провадження № 11-сс/4808/81/21
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судов ої палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

скаржника ОСОБА_8 ,

представника скаржника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2021 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2021 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт з метою збереження речових доказів на майно, яке було вилучено під час проведення 18.03.2021 року обшуку по місцю проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1. Відеореєстратор чорного кольору EZ-IP sN 5k09496pazda в комплекті з блоком живлення;

2. 13 візитних карток Управляющая компания Системы Михаил Шпир;

3. Картка Belavia Leader;

4. Візитна картка Faruh.com;

5. Візитниця чорного кольору з написом ГУБЕРНАТОР, в якій 6 візитних карток Управляющая компания «Системы» Михаил Шпир;

6. Бланк паспорту СССР не заповнений;

7. Документ Свидетельство участника государственной программы по оказанию содействию добровольному переселению в Росийскую Федерацию...»;

8. Документ-квитанция №Направление в воинский комисариат»;

9. Документи щодо гарантійного ремонту мобільного телефону від 12.10.2017, на 4 арк.;

10. Упакування від планшету Apple sN DMPDM9CAPTRF, всередині якого знаходяться документи щодо його придбання;

11. Заява про приєднання до договору довірчих послуг від 10.04.2019, на 1 арк.;

12. Заява-анкета Тинькофф від 12.12.2013;

13. Документ Договор об оказании юридичесних услуг від 26.11.2019, додаткова угода до нього та квитанція про сплату коштів, встого на 6 арк.;

14. Довідка №156 про тимчасове проживання від 14.04.2017;

15. Заява про розблокування карткового рахунку АльфаБанк , на 1 арк.;

16. Світлокопія сторінки паспорту ОСОБА_10 , на 1 арк.;

17. Копія довіреності від 18.08.2020 №564;

18. Упакування від телефону Apple A2218, sN F2LZG1JKN70W, всередині якого знаходиться сім-картка Київстар НОМЕР_1 ;

19. Упакування від телефону Apple sN F2LLNB7LFFFM;

20. Упакування від телефону Apple sN C79PM2B1G5MQ;

21. Договір на послуги стільникового зв`язку від 14.01.2005 року на обслуговування номеру НОМЕР_2 ;

22. Кепка фіолетового кольору з написом Крымская весна;

23. Візитна картка СТАТУС;

24. Візитна картка Форсайт Альянс;

25. Заява-договір Таскомбанк від 10.05.2018;

26. Квитанція про прийняття заяви на тимчасове проживання в РФ від 14.04.2017, - до його скасування у встановленому законом порядку. А також накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного на грошові кошти в сумі 7800,00 доларів США, які було вилучено під час проведення 18.03.2021 року обшуку по місцю проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , до його скасування у встановленому законом порядку.

Не погодившись з вказаною ухвалою слідчого судді, представник скаржника ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задоволити частково. Накласти арешт з метою збереження речових доказів на майно, яке було вилучено під час проведення 18.03.2021 року обшуку по місцю проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: згідно переліку з п.1 по п.26. Відмовити в накладенні арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного на грошові кошти в сумі 7800,00 доларів США, які було вилучено під час проведеного 18.03.2021 року обшуку по місцю проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних доводів адвокат посилається на те, що встановлені в судовому засіданні фактичні дані в сукупності вказують на те, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, на грошові кошти в сумі 7800,00 доларів США постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що грошові кошти є власністю підозрюваного ОСОБА_10 , а також не надано жодних документів, що б підтверджували джерело походження даних грошових коштів у ОСОБА_10 . Натомість стороною захисту було надано слідчому судді документи щодо законності походження вилучених під час обшуку грошових коштів, які належать володільцю майна ОСОБА_8 та його дружині та відносяться до категорії особистих заощаджень сімейства, а більшість з них отримано внаслідок продажу у 2011 році двох земельних ділянок в с. Крихівці. При цьому, ОСОБА_11 за тиждень до проведення обшуку продав свій власний автомобіль і планував за кошти, що були вилучені купити інший транспортний засіб для сім`ї. З матеріалів провадження вбачається, що повідомлення про підозру оголошено ОСОБА_10 , який зареєстрований в м. Києві та постійно там проживає. Підозрюваний востаннє відвідував батьківську хату в середині 2020 року, і з того моменту перебуває за межами території України. Крім того, захисник вказує, що грошові кошти було вилучено у кімнаті, де постійно проживає ОСОБА_8 , оскільки там же було вилучено планшет, яким користувався останній, та на видному місці знаходилися його ліки, які він приймає у зв`язку зі своїм хронічним захворюванням. Отже, арешт на грошові кошти накладено необґрунтовано, оскільки його накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії.

Під час апеляційного розгляду:

- скаржник ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 28.05.2020 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 436-1 КК України.

В клопотанні стверджується, що під час досудового розслідування було встановлено, що громадянин України, житель Івано-Франківської області, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи особисті електронні сторінки в соціальних Інтернет-мережах «Fасеbоок», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Тelegram», вчиняє дії, спрямовані на розпалювання національної та релігійної ворожнечі, приниження національної честі та гідності; вчиняє публічні заклики до вчинення дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Також вказана особа, використовуючи соціальні Інтернет-мережі, поширює та публічно використовує символіку комуністичного, націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів.

В ході проведення обшуку 18 березня 2021 року по місцю проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , серед інших речей, виявлено та вилучено майно, зокрема й грошові кошти в сумі 7800 дол. США.

В ході огляду 19 березня 2021 вказаних речей встановлено, що вони зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та являються предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій. У зв`язку з чим, постановою слідчого від 19 березня 2021 вищевказані речі та документи були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

19 березня 2021 року слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду з клопотанням про арешт зазначеного вилученого майна, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, та з метою забезпечення можливої конфіскації грошових коштів підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2021 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно. Слідчий суддя виходила з того, що слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні (у пунктах 1-26 мотивувальної частини клопотання), відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Стосовно накладення арешту на вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 7800,00 доларів США, слідчий суддя звернула увагу на те, що належних доказів, які би підтверджували ту обставину, що вказана сума коштів є власністю батьків на даному етапі слідчому судді не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до положень абз.2 ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Задовольняючи дане клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000029, слідчий суддя прийшла до правильного висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановила, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні органу досудового розслідування.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зазначене вище майно в повній мірі відповідає ознакам, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак наявна правова підстава, передбачена ч. 3ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги є недоведеними та належним чином не підтвердженими, а тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень скаржника ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 вбачається, що вони оскаржують рішення суду тільки в частині накладення арешту на грошові кошти у виді 7800 доларів США і не оскаржують накладення арешту на інші речі, оскільки фактично погоджуються, що вони належать підозрюваному. Зокрема, певні характеризуючі ознаки деяких вилучених речей прямо вказують на їх приналежність підозрюваному ОСОБА_10 . Зі змісту пояснень ОСОБА_8 вбачається, що він погоджується з тим, що кімнатою, в якій проводився обшук та були вилучені певні речі, раніше користувався його син ОСОБА_10 , який востаннє відвідував батьківську хату в середині 2020 року, і з того моменту перебуває за межами території України. Разом з тим, скаржник вказує, що грошові кошти у виді 7800 доларів США не належать сину, а були отримані внаслідок обміну пенсії у відповідних пунктах обміну валют. Однак, даних, які підтверджують наявність такого обміну скаржником не надано.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що вилучені гроші були отримані внаслідок продажу у 2011 році двох земельних ділянок в с. Крихівці та від продажу ОСОБА_11 власного автомобіля, оскільки відсутні дані про отримання відповідних грошей в іноземній валюті.

Зі змісту заперечень прокурора вбачається, що під час проведення обшуку ОСОБА_8 не заперечував проти того, що знайдені гроші належать саме сину та були знайдені у місці, про яке скаржник не знав і не повідомляв до проведення обшуку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2021 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5