ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1917/21 Справа № 192/521/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає, згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризувався як посередньо так і задовільно, на даний час приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, але не зважаючи на таку соціальну активність засудженого останнім часом, суд, враховуючи попередню посередню характеристику засудженого, те, що позитивна характеристика засудженого датована лише 19 березня 2021 року, прийшов до висновку про неможливість визнання поведінки засудженого за весь час відбування покарання сумлінною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що за період перебування в Дніпровській УВП (№4) порушень режиму утримання не допускав, стягнень не мав, в Державній установі «Солонянська виправна колонія №21», ОСОБА_7 працевлаштований бригадиром цеху ТНВ установи, до праці ставиться сумлінно, за час відбування покарання характеризується виключно позитивно, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці заохочений чотири рази, стягнень не мав.
Крім того, захисник зазначає, що засуджений залучений до праці, додержується вимог режиму, ставиться до скоєного з каяттям та став на шлях виправлення, бажає соціалізуватися шляхом повернення на минулу роботу, гарантовану працедавцем. В зв`язку з чим ФОП « ОСОБА_9 » звернувся до суду з листом, в якому гарантує працевлаштування ОСОБА_7 у разі умовно-дострокового звільнення в належному йому підприємстві на посаді обивщика м`яких меблів з середньомісячною заробітною платою в розмірі 11 000 гривень.
Відповідно до характеристики з місця проживання ОСОБА_7 , останній до ув`язнення фактично проживав в АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_10 та малолітнім сином ОСОБА_11 , якого разом виховують у шлюбі. За місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарг від сусідів на поведінку ОСОБА_7 до селищної ради не надходило.До періоду ув`язнення був працевлаштований у смт. Іларіоново, Синельниківського району Дніпропетровської області на підприємстві ФОП « ОСОБА_12 » на посаді обивщика меблів. Спиртними напоями не зловживав, вів здоровий образ життя. В громадських місцях вів себе пристойно. Помешкання та прилеглу територію утримував в належному санітарному стані. Будь-якими компрометуючими фактами стосовно ОСОБА_7 селищна рада не володіє.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року за ч. 4 ст. 296, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
Як вбачається з наявної характеристики, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався як посередньо так і задовільно, на даний час приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу. При цьому, зважаючи на попередню посередню характеристику засудженого, а також те, що позитивна характеристика засудженого датована лише 19 березня 2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можна визнати поведінку засудженого за весь час відбування покарання сумлінною.
Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_7 працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з жовтня 2019 року по теперішній час, на даний час бригадиром до цеху ТНВ, до праці ставиться на даний час сумлінно. Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу має п`ять заохочень, застосовані 14 липня 2020 року, 26 серпня 2020 року, 19 жовтня 2020 року, 18 січня 2021 року і 12 квітня 2021 року, стягнень за порушення режиму утримання немає.
Однак, засуджений хоча і має п`ять заохочень, але вони не носять систематичного характеру, що на думку апеляційного суду, в сукупності з іншими даними не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого за весь час відбування покарання.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення сторона захисту не навела в апеляційній скарзі та не надала при її розгляді.
Доводи апеляційної скарги захисника засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження є безпідставними, та само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєних кримінальних правопорушень та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи захисника засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4