КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Не погодившись з таким рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, а також винесеною із порушеннями КПК України, просить її скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд односторонньо оцінював факти, оскільки судом не було розглянуто його сімейний стан, а саме наявність у нього двох неповнолітніх дітей, не було враховано заяву працедавця, який гарантує йому працевлаштування одразу після звільнення з достойною оплатою праці, а також те, що тимчасовий невихід на роботу в установі був обумовлений карантином оголошеним при пандемії COVID-19, що суттєво скоротило закази ТОВ «АВТО-СТЕН», в якому він працював, та за що має подяку від керівництва установи.
Крім того, судом не повно розглянуто його особистість та сімейні _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1884/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1
обставини, а відмова ґрунтувалася на кількості його попередніх судимостей, хоча, згідно ст. 89 КК України, він має зняту та погашену судимість.
Таким чином, вважає, що, при відсутності захисника, суд односторонньо розглянув його клопотання, без повноти розгляду його особистості з огляду на минуле, хоча мав би оцінювати період з початку теперішнього строку, тим паче знехтувавши клопотання адміністрації колонії, а тому висновки зроблені судом є хибними та порушують вимоги ст.ст. 20, 21 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення внаслідок законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та матеріали з особової справи засудженого, що долучені до провадження в копіях, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, 05 травня 2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений 01.06.2017 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі.

21.09.2018 року ОСОБА_6 засуджено Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.06.2017 року по 20.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 21.09.2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.02.2019 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.12.2017 року по 27.02.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду України від 23.04.2019 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.06.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року змінено, пом`якшено покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2019 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.02.2019 року по 23.04.2019 року.
05.09.2019 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області задоволено заяву захисника ОСОБА_8 про перегляд вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.09.2018 року за нововиявленими обставинами. Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.09.2018 року стосовно ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання з підстав п. 3 ч. 2 ст. 459 КК України. Ухвалено новий вирок в цій частині, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Лубенського міськрайонного суду від 01.06.2017 року, зміненим постановою Верховного Суду від 23.04.2019 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

У державній установі «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_6 відбуває покарання з 20.12.2019 року по теперішній час. За період відбування покарання засуджений вимоги встановленого режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має. На виробництві установи працевлаштований, а саме на дільниці ТОВ «АВТО-СТЕН», за що має 1 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці. На даний час не працевлаштований через власне небажання. Намагається утримувати у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку. Участі у програмі диференційованого виховного впливу не приймає. Заходи виховного та профілактичного характеру, що проводяться в установі відвідує, робить для себе належні висновки. По відношенню до засуджених не конфліктує, підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Соціально-корисні зв`язки підтримує із рідними, шляхом листування. За характером спокійний, врівноважений. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Вину в скоєному злочині визнав частково.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання з підстав, зазначених у клопотанні засудженого ОСОБА_6 , з огляду на ті обставини, що ОСОБА_6 не працевлаштований та раніше неодноразово засуджувався і до ньогосудом вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, що не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в суспільстві, адже на шлях виправлення він не став і знову нові умисні злочини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що, хоча у поведінці засудженого ОСОБА_6 і мають місце певні позитивні тенденції, проте, з урахуванням вищевказаних обставин, вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Апеляційні твердження засудженого ОСОБА_6 щодо необґрунтованості висновку суду про відсутність підстав для його звільнення та неврахування судом тих обставин, що, на час його звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, його попередні судимості, згідно ст. 89 КК України, зняті та погашені, а також його сімейного стану, що він має двох неповнолітніх дітей, та заяви працедавця, який гарантує йому працевлаштування одразу після звільнення з достойною оплатою праці, і те, що тимчасовий невихід на роботу в установі був обумовлений карантином оголошеним при пандемії COVID-19, що суттєво скоротило замовлення ТОВ «АВТО-СТЕН», в якому він працював, за що має подяку від керівництва установи,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, в тому числі і ті, на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, а наявність сім`ї та лише одного заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці ще в період його роботи на дільниці ТОВ «АВТО-СТЕН», і при наявних даних станом на 10.09.2020 року, згідно наданої адміністрацією установи характеристики, що ОСОБА_6 не працевлаштований через власне небажання, не можуть з достатньою повнотою свідчити про його сумлінну поведінку та виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про розгляд судом його клопотання за відсутності захисника, чим було порушено вимоги ст.ст. 20, 21 КПК України, то вони є безпідставними, оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_6 не заявляв клопотання про те, що він потребує послуг захисника, не було заявлено такого клопотання ним і під час апеляційного розгляду.
Наведені в цьому ж аспекті посилання засудженого ОСОБА_6 про однобічний розгляд судом його клопотання та знехтування ним клопотання адміністрації колонії, взагалі не відповідають дійсності, оскільки адміністрація установи відбування покарань з будь-якими клопотаннями щодо засудженого ОСОБА_6 до суду не зверталась.
Таким чином, рішення суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженогоОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3