Номер провадження: 11-кп/813/451/21
Номер справи місцевого суду: 496/2442/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росіянівка, Фрунзівського району, Одеської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, працюючого на посаді фельдшера у пункті постійного базування екстреної (швидкої) медичної допомоги у складі ВП «Ізмаїльська станція екстреної (швидкої) допомоги», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001076 від 24.12.2017 року

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1, 4 ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови подані прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі комунального закладу: «Біляївська центральна районна лікарня» Одеської області до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь комунального закладу: «Біляївська центральна районна лікарня» Одеської області кошти у розмірі 1336,53 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 120 149,52 грн. В решті позову ОСОБА_10 відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 24 066,40 грн. В решті позову ОСОБА_11 відмовлено.
Скасовано арешт накладений на майно ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2018 року по справі № 496/4680/17, провадження № 1-кс/496/691/18; ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2018 року по справі № 496/4680/17, провадження № 1-кс/496/10/18.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку 24.12.2017 року, близько 09 години 00 хвилин, в світлий час доби, на ділянці автомобільної дороги Одеса - Рені, 34 км + 100 м, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21070-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з боку м. Одеса в напрямку м. Рені Одеської області, маючи реальну можливість слідкувати за дорожньою обстановкою і дорожніми умовами, які були ускладнені наявністю ожеледиці на проїжджій частині дороги, та відповідно з цим обирати вірні прийоми керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість руху, що призвело до втрати керування автомобілем та як наслідок, бокового заносу транспортного засобу з подальший його виїздом на зустрічну смугу руху. Виїхавши на зустрічну смугу руху, ОСОБА_8 скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок ДТП пасажир автомобілю «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, у формі струсу головного мозку; закритих переломів 7, 8, 9, 10-го ребер зліва; закритого перелому правої ключиці, перелому сідничної кістки зліва, забою грудної клітини, забою передньо- черевної стінки, саден тулуба. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 79 від 12.05.2018 року наявні пошкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Крім того, внаслідок ДТП пасажир автомобілю «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, у формі струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи, стінок гайморових пазух з крововиливом, перелому 13, 23 зуба і підвивиху 11, 22 зуба справа. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 128 від 05.06.2018 року наявні пошкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 275-А від 29.03.2018 року, рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент виникнення ДТП, перебували в працездатному стані й дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 276-А від 29.03.2018 року, рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «ВАЗ 21070-20» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент виникнення ДТП, перебували в працездатному стані й дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі.
Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 277- А від 29.03.2018 року на автомобілі «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 у наявності пошкодження та сліди, які розташовані в його передній частині мають направленість з переду назад і утворені від контакту із слідоутворюючим об`єктом, яким був автомобіль «ВАЗ 21070-20» д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 278- А від 29.03.2018 року на автомобілі «ВАЗ 21070-20» д.н.з. НОМЕР_1 у наявності пошкодження та сліди, які розташовані в його передній частині мають направленість з переду назад і утворені від контакту із слідоутворюючим об`єктом, яким був автомобіль «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 .
Своїми діями ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 21070-20» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху України, а саме:
-п. 1.5 ПДР України (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);
-п. 2.3. ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 10.1 ПДР України (перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху);
п. 11.3. ПДР України ( на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу);
-п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);
-п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди).
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та розміру призначеного йому покарання, вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом з випробуванням, яке підлягає реальному виконанню.
Враховуючи наведене, прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині вирок залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілих, враховуючи надані ними заяви про розгляд справи за їх відсутності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності потерпілих.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданих апеляційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2021 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2019 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 залишено без змін.

З огляду на те, що вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.

Що стосується доводу апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом першої інстанції враховано досудову доповідь Біляївського МРВ з питань пробації у якій зазначено, що на їх думку виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання повторних кримінальних правопорушень, а також за наявності мотивації і готовності до змін самого обвинуваченого. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, Біляївський МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області вважає доцільним покладання на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 66 КК України, та що обтяжують покарання, згідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Суд врахував, що обвинувачений в судовому засіданні вину у вчиненому злочині визнає, але суд не вбачав в його поведінці щирого каяття, обвинувачений з дня настання події по сьогоднішній день не надавав ніякої матеріальної допомоги потерпілим, які отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, що в свою чергу дає значний вплив на здоров`я потерпілих, а також несе за собою матеріальні витрати у великих розмірах на реабілітацію потерпілих.

При вирішенні питання про вид та міру покарання суд першої інстанції виходив з того, що злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

З урахуванням ступеню тяжкості, обставин злочину, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого, його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 та відсутність обставин, що його обтяжують, та вважає вірним висновок районного суду про те, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами з можливістю виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання у виді обмеження волі.
Проте, апеляційний суд, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого судом першої інстанції від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом з випробуванням.
Так, згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ч.1, 4 ст.75 КК України, суд вирішив звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
Тобто суд першої інстанції на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування як основного покарання у вигляді обмеження волі, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» cудам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання з цією нормою закону не допускається. При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції застосовуючи положення ст. 75 КК України не тільки до основного, а також й до додаткового покарання, не врахував зазначених приписів ст. 77 КК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в зв`язку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Так, у відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно до п.п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи наведене, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуваннюв зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з винесенням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1,4 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробувальним строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4