УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 02 серпня 2021 року Кримінальне провадження № 0000045 Справа №610/2270/21 №1-кс/610/581/2021

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна,

установив:

До суду надійшло вказане клопотання прокурора.

Прокурор просить накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на автомобіль марки ВАЗ11183 д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Прокурор у судове засідання не прибув.

Інші особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт у судовому засіданні присутні не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як убачається з клопотання і доданих на його обґрунтування матеріалів, слідчим відділенням ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000045. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) було внесено 15.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого 356 КК України.

Статтею 356 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З витягу з ЄРДР від 15.06.2021 про внесення відомостей про вчинений злочин за ст.356 КК України вбачається, що до Ізюмської окружної прокуратури надійшла ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2021, якою задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано окружну прокуратуру внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом заявника, а саме автомобілем ВАЗ 11183, реєстраційний помер НОМЕР_1 , внаслідок чого заявнику завдано матеріальної шкоди.

Під час досудового розслідування встановлено, то 23.10.2010 ОСОБА_3 надав довіреність на ім`я ОСОБА_4 '. за ОСОБА_5 з правом продажу автомобілю ВАЗ 11183 д.н. НОМЕР_1 . Термін дії довіреності до 23.10.2030.

Як вбачається із протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 25.06.2021, що в період часу з 2018 року до дня смерті ОСОБА_7 , тобто до березня 2021 року ОСОБА_6 проживала з ним. Свідок повідомила, що за життя ОСОБА_7 хворів та йому необхідні були гроші на лікування, у зв`язку з чим на початку березня 2021 року він продав автомобіль ВАЗ 11183 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у нього в користування з правом продажу, не відомим їй людям.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України регламентує арешт майна як один з заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчому судді не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна, відсутні відомості про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На час розгляду клопотання слідчим та прокурором не доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відтак, клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись стст. 170-174 КПК України,-

ухвалив:

Клопотання про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений 04.08.2021 о 10.00 год.

Слідчий суддя