Дата документу 28.07.2021 Справа № 314/707/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/707/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1118/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 17 лютого 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання характеризується негативно, має 3 стягнення та 1 заохочення, у 2019 році взагалі не працював, а у 2020 році протягом 3 місяців, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він працював днювальним, доглядав за важкохворими, а у 2020 році пішов працювати на виробництво швейної ділянки.

Крім того, він отримав 3 стягнення, які є погашеними, має 1 заохочення, а також має поганий стан здоров`я.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_7 із заявами про відкладення розгляду справи, або про забезпечення його участі у судовому засіданні не звертався.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стрілеча Харківського району Харківської області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Малинівського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 396 КК України та засуджений на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі (а.с. 16-17).

Крім того, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 11 квітня 2018 року по 29 грудня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 18-19

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення умисного кримінального правопорушення особою, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 12 квітня 2018 року (а.с. 7).

Під час тримання у Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» з 12 квітня 2018 року по 20 жовтня 2018 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Одеська установа виконання покарань (№ 21)» відбував покарання з 20 жовтня 2018 року по 30 січня 2019 року, не порушував вимоги режиму відбування покарання, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбував покарання з 30 січня 2019 року по 4 лютого 2021 року, порушував вимоги режиму відбування покарання, отримав 2 стягнення та 1 заохочення.

У Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відбував покарання з 4 лютого 2021 року по 23 лютого 2021 року, не порушував вимоги режиму відбування покарання, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 23 лютого 2021 року, не порушує вимоги режиму відбування покарання, стягнень та заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджений в цілому характеризується негативно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 2 березня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований на дільниці з пошиву одягу, підтримує взаємовідносини з іншими засудженими, в цілому адекватно реагує на критику на свою адресу. Намагається дотримуватись правомірних відносин з персоналом установи. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Участі у роботах із самообслуговування не приймає, не бачить необхідності у їх виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, але займається самоосвітою. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує посилки (а.с. 7-8).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 1 жовтня 2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 2 грудня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 1 липня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 8).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 2 березня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 3 стягнення у вигляді 2 доган та 1 поміщення у ДІЗО на 10 діб, а також 1 заохочення 1 лютого 2021 року (а.с. 9).

Відсутність будь-яких заохочень за більш ніж 2 роки 9 місяців перебування у місцях позбавлення волі з 12 квітня 2018 року по 1 лютого 2021 року, наявність лише 1 заохочення за весь період відбування покарання, яке було отримано незадовго до звернення до суду з відповідним клопотанням, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування та довідки про нарахування та утримання заробітної плати засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 10 лютого 2019 року по 31 січня 2021 року працював лише протягом 3 місяців з жовтня по грудень 2020 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 11, 14).

Крім того, ОСОБА_7 не приймає участі у суспільно-корисній праці та роботах з благоустрою місць позбавлення волі (а.с. 10).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він постійно працював на виробництві, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості на підтвердження цього, і до апеляційної скарги ОСОБА_7 жодних документів не додав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо незадовільного стану здоров`я колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

До того ж, у місцях позбавлення волі функціонують медичні частини, що не перешкоджатиме лікуванню ОСОБА_7 у виправній колонії.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4