Справа № 737/641/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/401/21
Категорія - ч.1 ст. 115 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000632 від 24 січня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2017 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом, механіка взводу військової частини НОМЕР_1 , одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з дня його фактичного затримання з 08 лютого 2017 року.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, яка діяла на час попереднього ув`язнення, у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахований період його тримання під вартою у період з 08 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 21 520 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, у решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 24 733 грн. 28 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 17 січня 2017 року, близько 21 години, прямуючи разом з ОСОБА_13 до залізничної станції «Вересоч», у лісопосадці, неподалік пасажирської залізничної станції Київської дирекції Південно-Західної залізниці на лінії «Чернігів-Ніжин», розташованої у Куликівському районі Чернігівської області між станціями «ім. Бориса Олійника» (9км) та «Вертіївка» (19 км), під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , дістав з рюкзака металеву арматуру, яку носив при собі, та навмисно завдав не менше двох ударів в ділянку обличчя ОСОБА_13 від яких той упав на землю. Потерпілий ОСОБА_13 намагався підвестися на ноги, однак, ОСОБА_6 , бажаючи настання смерті, завдав не менше двох ударів каменем у ділянку потилиці потерпілого ОСОБА_13 , якому заподіяв тілесні ушкодження у виді внутрішньої черепної травми, саден лівої половини обличчя, крововиливів у м`які тканини волосистої частини голови, в потиличній та лівій лобно-тім`яній ділянці, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, верхньої щелепи, лівої виличної кістки, крововиливів по внутрішній поверхні твердої мозкової оболонки в лівій лобній та потиличних долях, забою головного мозку, саден долонної ділянки поверхні правого передпліччя та правого коліна, синця правої кисті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_13 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_13 наступила від комплексу тілесних ушкоджень у виді внутрішньо-черепної травми садна лівої половини обличчя, крововиливів у м`які тканини волосистої частини в потиличній та лівій лобно-тім`яній ділянці, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, верхньої щелепи, лівої виличної кістки, крововиливів по внутрішній поверхні твердої мозкової оболонки в лівій лобній та потиличних долях, забою головного мозку.

З метою приховування вбивства ОСОБА_6 перемістив тіло ОСОБА_13 в інше місце лісосмуги та прикидав гіллям.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути на новий судовий розгляд з метою встановлення фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення. В доповненнях до апеляційної скарги просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутності у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів його винуватості за пред`явленим обвинуваченням.

Доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вбивства ОСОБА_13 він не вчиняв і не мав для цього мотиву, докази у справі вважає штучно сфабрикованими, а своє затримання у період часу з 07 по 08 лютого 2017 року незаконним з тих підстав,що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій і може бути затриманий тільки за наявності обґрунтованої підозри. При цьому, звертає увагу, що з боку працівників поліції він зазнав фізичного тиску, вони його били та змушували зізнатись у вбивстві ОСОБА_13 , погрожували не тільки йому, а і його родині.

Не заперечує, що потерпілий перебував у нього вдома в с. Вересоч з 15 по 17 січня 2017 року, а потім вирішив поїхати до себе додому чи до м. Чернігова, після цього він не зміг з ним зв`язатися та що з ним сталося дізнався тільки від працівників поліції, які запросили його упізнати тіло, а насправді катували та змушували зізнатися у вбивстві. Він виїхав до м. Чернігова електричкою лише 18 січня 2017 року.

Погрожували і його дружині, вказуючи на те, що у разі, коли вона не буде свідчити проти нього, то у неї заберуть дитину. Після чого, провели незаконний обшук за місцем його проживання, відвезли до лісопосадки біля вокзалу та показали місце, де знайшли труп потерпілого і попередили, що коли вони приїдуть сюди ще раз, то він має словесно все показати та розповісти.

Вказує на те, що не були досліджені сліди з місця злочину, не перевірено телефонних з`єднань інших осіб, які мали мотив для вбивства потерпілого та могли перебувати на місці вбивства.

Окрім іншого, вніс заперечення на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2017 року про призначення справи до судового розгляду, з тих підстав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить посилання на прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду всіх слідчих та прокурорів, що приймали участь у вказаному провадженні. Крім того, з наведеної правової кваліфікації не зрозуміло чиї саме дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення. Реєстр матеріалів досудового розслідування, всупереч вимог ст. 109 КПК України, не містить найменувань процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, а також часу їх проведення.

Вважає, що суд безпідставно послався, як на належні та допустимі докази висновки судово-імунологічних експертиз №150, 141, 139, 140, 148, 149, 142 та судово-медичної експертизи № 132, предметом дослідження яких були сліди та біологічні матеріали, вилучені під час огляду місця події 08 лютого 2017 року, які як речові докази не були відкриті стороні захисту і безпосередньо у судовому засіданні не досліджувались, що свідчить про відсутність вказаних речових доказів, а результати проведення експертних досліджень не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, як належні та допустимі докази у справі.

Вказує на необхідність критичного ставлення до показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є працівниками поліції, що його затримували та змушували зізнатись у вчиненні злочину, а також свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які можливо причетні до вчинення вбивства потерпілого, і всі вони зацікавлені у тому, щоб саме він був засуджений за вбивство ОСОБА_13 . Показання поліцейських побудовані на інформації, яка повідомлена начебто ним у різні часові проміжки, а отже у відповідності до ч. 6, 7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимими доказами.

Звертає увагу, що органом досудового розслідування версія про непричетність ОСОБА_17 та наявність мотиву для вбивства у ОСОБА_18 через викрадений потерпілим ноутбук свідка, не перевірялась, як не перевірялись і його доводи щодо вчинення на нього фізичного та морального тиску працівниками поліції.

Не погоджується з висновком суду щодо добровільності дачі ним показань на стадії досудового розслідування, який спростовується показаннями понятих, присутніх під час огляду місця події від 08.02.2017, з яких убачається, що на момент їх появи у кабінеті слідчого, він вже сидів у цьому приміщенні. Крім того, показання понятих щодо мотиву вбивства містять розбіжності.

Свідком ОСОБА_19 було вказано, що на момент проведення огляду місця події 08.02.2017 захисник у нього був відсутній. Однак, відповідно до протоколу затримання, фактичний час затримання 14 год. 08 лютого 2017 року, що вказує на неправдивість показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині того, що він мав можливість вільно пересуватись і на момент огляду місця події не мав статусу затриманої особи.

Більш того, зі змісту показань поліцейських убачається, що ще станом на 06 лютого 2017 року їм було відомо про обставини смерті ОСОБА_13 .

Крім того, результати, отримані в ході проведення огляду місця події 08 лютого 2017 року у період часу з 15.38 год. до 18.07 год., не можуть бути визнані належними та допустимими доказами з тих підстав, що не містять даних про його участь у вказаній слідчій дії, а з урахуванням внесення відомостей до ЄРДР за фактом зникнення ОСОБА_13 24.01.2017 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України, проведення вказаної слідчої дії у порядку ст. 214 КПК України, виключається.

З урахуванням того, що на момент проведення даної слідчої дії у вказаному кримінальному провадженні він був затриманий, то проведення будь-яких слідчих дій за його участю, в тому числі і огляд місця події, без участі захисника, участь якого була обов`язковою, та без роз`яснення йому прав, виключається і є незаконним, що потягло за собою істотне порушення його права на захист і є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, потерпілих, які заперечували проти аргументів сторони захисту, вказуючи, що обвинувачений постійно говорить неправду, коли вони розшукували убитого ОСОБА_20 , то він утаїв від них, що він гостював у нього вдома, слідство перевіряло усі версії і вони переконані, що вбивцею є саме ОСОБА_6 , а не інша особа, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив звернути увагу на зміст окремої думки одного із суддів касаційної інстанції та виконати вимоги кримінально-процесуального закону, допитавши черговий раз обвинуваченого про обставини події, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Критика апелянтом змісту обвинувального акту, який на його думку, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України не заслуговує на увагу, оскільки у ньому зазначені прізвища, імена та по батькові, займані посади слідчих та прокурорів у даному кримінальному провадженні, що були у встановленому порядку визначені у даному провадженні та станом на час прийняття процесуального рішення у виді складання обвинувального акту виконували обов`язки слідчих та прокурорів у провадженні.

Реєстр матеріалів кримінального провадження також повністю відповідає вимогам ст. 109 КПК України, у ньому зазначені номер та найменування кожної процесуальної дії, яка була проведена в ході досудового розслідування та зазначений час проведення такої слідчої дії.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 і убитий ОСОБА_21 , проходили військову службу в одній частині та винаймали спільно квартиру в м. Чернігові.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_21 у нього гостював у с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області з 15 січня по 17 січня 2017 року. Останніми хто бачили живим убитого, був обвинувачений, його дружина, малолітній син, а також хлопець на ім`я ОСОБА_22 , якого довели додому, а ОСОБА_13 провели на станцію, чекати потяга, а самі повернулися додому, оскільки син замерз.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 вказувала, що на електричку на станцію «Вересоч» для поїздки в м. Чернігів її чоловік та ОСОБА_13 пішли разом, вона із сином лягла спати вдома. Близько опівночі її чоловік повернувся додому, довго сидів біля печі та курив, а потім сказав, що у нього заболів живіт і тому ОСОБА_13 сам поїхав до міста.

Пошуки зниклого ОСОБА_13 розпочали його рідні наступного дня, оскільки він не виходив на зв`язок по мобільному телефону, не прибув на службу, не знайшли його і на орендованій квартирі.

Обвинувачений повідомив орендодавця про те, що йому не відоме місце знаходження ОСОБА_13 і цього ж дня зателефонував своїй дружині свідку ОСОБА_17 , що вони дорогою на станцію посварились з ОСОБА_13 та він його вбив.

Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_6 телефонував до нього та просив допомогти переховати тіло потерпілого, розповів, що дорогою на станцію вони з ОСОБА_13 посварились через те, що той не хотів віддавати гроші за ноутбук, за що обвинувачений вдарив потерпілого по голові, а тіло відтягнув до лісосмуги.

У той же час, показаннями свідка спростовується версія обвинуваченого про те, що ОСОБА_18 привозив його дружину до нього у госпіталь, а потім повіз її назад до Вересоч і разом з нею ходив прикидати тіло гіллям та вони вимкнули телефон ОСОБА_13 . Так, свідок вказав, що приїхав у госпіталь до обвинуваченого, а його дружина вже була там, він повідомив йому про вбивство товариша та попросив допомогти переховати тіло, але він відмовлявся і після цього на неодноразові телефонні дзвінки ОСОБА_6 не відповідав.

Твердження обвинуваченого, що 19 січня 2017 року, коли він перебував у госпіталі, до нього приїжджали дружина разом з ОСОБА_18 , а потім повернулися до Вересоч на місце вбивства, закидали тіло гіллям та вимкнули телефон, спростовується показаннями свідка ОСОБА_23 , який показав, що 17 січня 2017 року після 21.30 год. телефон потерпілого вже був вимкнений. Крім того, свідок вказував на те, що 18 січня 2017 вранці ОСОБА_6 відчинив йому двері квартири, яку вони орендували втрьох, при цьому повідомив, що ОСОБА_13 був тут раніше, але вже пішов.

Таке повідомлення обвинуваченого не відповідало дійсності, і у разі, коли він був не причетний до вчинення вбивства, і за його версією на той час дружина ще йому не повідомляла про обставини вбивства, то він не мав необхідності видумувати події, яких насправді,не було.

19 січня 2017 року свідок ОСОБА_17 їздила в м. Чернігів у військовий госпіталь до обвинуваченого ОСОБА_6 , коли вона провідувала чоловіка, приїхав його провідувати свідок ОСОБА_18 .

Згідно довідки командира, солдат військовї служби ОСОБА_6 , перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом кишкова коліка з 18 по 20 січня 2017 року ( а. с. 94 том 2).

Потерпілий ОСОБА_8 подав до поліції заяву про зникнення рідного брата ОСОБА_13 тільки 23.01.2021 року ( а. с.127 том 1).

Тіло ОСОБА_13 було виявлене 08.02.2017 року в лісовому масиві поблизу залізничної станції «Вересоч», після розкидання снігу та гілок. На голові потерпілого в місці удару не було шкіри та волосся. Поряд з тілом у снігу були виявлені поліетиленовий мішок та клейонка ( том 1 а. с.128-134).

Судово-медичні данні вказують на те, що у ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-черепної травми - садна лівої половини обличчя, крововиливи в м`які тканини волосистої частини голови в потиличній та лівій лобно-тім`яній ділянці, багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, верхньої щелепи, лівої виличної кістки, крововиливи по внутрішній поверхні твердої мозкової оболонки в лівій лобній та потиличній долях, гістологічні ознаки забою головного мозку (оранжево-бурі гомогенні маси в товщі речовини потиличної долі, периваскулярно в лобній долі та в твердій мозковій оболонці (що можуть бути крововиливами). Також- садна долонної поверхні правого передпліччя та правого коліна, синець правої кисті. Перелічені тілесні ушкодження утворились внаслідок ударної дії тупих предметів з обмеженою поверхнею.

Травмуюча сила, що спричинила виявлені ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми була направлена: в ділянку обличчя і ліву лобно-тім`яну ділянку голови в напрямку спереду назад чи дещо зліва направо, в потиличну ділянку голови - в напрямку ззаду наперед. Виявлені тілесні ушкодження були спричинені на протязі короткого проміжку часу та виникли незадовго до смерті, не менше як від чотирикратної дії тупих предметів (предмета) в ділянку голови. Вищевказані пошкодження могли виникнути від ударів твердим тупим предметом (предметами) з обмеженою поверхнею.

Розташування ушкоджень на різних поверхнях голови дозволяє судити, що під час отримання тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми положення потерпілого та взаємне розташування його з нападником могло змінюватися. Смерть ОСОБА_13 настала від внутрішньо¬черепної травми - садна лівої половини обличчя, крововиливів у м`які тканини волосистої частини голови в потиличній та лівій лобно-тім`яній ділянці, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, верхньої щелепи, лівої виличної кістки, крововиливи по внутрішній поверхні твердої мозкової оболонки в лівій лобній та потиличній долях.

Зважаючи на поширеність та тяжкість черепно-мозкової травми, після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень потерпілий не міг здійснювати цілеспрямовані дії, але міг відчувати фізичний біль до втрати свідомості.

Тілесних ушкоджень, які б достеменно могли б свідчити про здійснення потерпілим самозахисту - при експертизі трупа не виявлено.

Черепно-мозкова травма, що призвела до смерті потерпілого виникла не менше як від чотирикратної дії тупого предмета з обмеженою поверхнею в ділянку голови, а саме не менш як двократної дії в ділянку обличчя та лівої лобно-тім`яної ділянки, та двократної дії в ділянку потилиці.

Зважаючи на тяжкість завданих тілесних ушкоджень, навіть за умови негайного надання медичної допомоги після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень - прогноз щодо життя потерпілого був би не сприятливим (т. 2 а. с. 84-89).

07.02.2017 ОСОБА_6 з власної волі прибув у поліцію м. Чернігова, де зізнався у своїй причетності до вбивства ОСОБА_13 , тіло якого на той час не було знайдене, після чого працівники поліції відвезли його додому та запропонували написати зізнання та показати місце, де сховане тіло, наступного дня.

08 лютого 2017 року у присутності понятих ОСОБА_6 власноручно написав заяву, як в ході конфлікту та спільної бійки 17.01.2017 близько 22 години, поблизу станції Вересоч він арматурою, яку носив із собою в рюкзаку, завдавав ударів ОСОБА_13 по голові, а потім каменем, які викинув на смітнику, недалеко від місця конфлікту. Коли він покидав місце конфлікту, потерпілий залишився лежати ( а. с. 171 том1).

Після одержання такої письмової заяви, перед оглядом місця пригоди в кабінеті слідчого, в присутності двох понятих, прокурора, судово-медичного експерта та спеціаліста Чернігівського відділ поліції, під відеозапис ОСОБА_6 добровільно повідомив усі необхідні відомості про себе та події 16 січня та 17 січня 2017 року. Більш того тіло ОСОБА_13 було засипане снігом та гілками і було виявлене в місці, на яке вказав ОСОБА_6 , та відкопане зі снігу, спочатку ноги, а потім все тіло.

Після відкопування тіла, ОСОБА_6 показав місце конфлікту, місце, де викинув арматуру та камінь, які знайти не вдалося через глибокий покрив снігу. Слідчий перепитав ще раз, чи ОСОБА_6 добровільно звернувся із зізнанням у вбивстві, чи не було на нього фізичного або психологічного примусу, на що отримав відповідь про добровільність зізнання та бажання розповісти про обставини.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_6 у навмисному вбивстві потерпілого ОСОБА_13 , прийняв до уваги не сам факт з`явлення із зізнанням до поліції, а поведінку ОСОБА_6 , який добре орієнтувався на місці події і без будь-якого примусу розповідав та показував місце, де відбувся конфлікт, а потім показав місце, де сховав труп потерпілого ОСОБА_13 .

Більш того, деталі злочину та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, обставини щодо переміщення трупу, повідомлені ОСОБА_24 під час огляду місця події 08 лютого 2017 року, у подальшому були підтверджені зібраними у справі доказами.

З висновку судово-імунологічної експертизи № 150 від 24 березня 2017 року убачається, проте що виявлені під час огляду місця події біля трупу плями схожі на кров, є кров`ю людини, яка за груповою належністю співпадає з кров`ю ОСОБА_6 , та не належить потерпілому.

Виявлена на реглані, футболці та куртці потерпілого кров людини може походити від ОСОБА_6 або від змішування його крові та потерпілого ОСОБА_13 , що підтверджується висновком судово-імунологічної експертизи № 124 від 28 лютого 2017 року.

В силу ч. 2 ст. 18 КПК України, кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на питання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Аналіз змісту апеляційної скарги, доповнень до неї та висловлених ОСОБА_6 захисних версій дозволяє судити, що він усвідомлював, що невдовзі труп ОСОБА_13 буде знайдений, оскільки тіло знаходилося на відстані лише за 400 метрів від залізничної станції, через лісосмугу скорочували шлях залізничники, мисливці та жителі, що проживали недалеко від станції. Саме через це він у госпіталі просив свідка ОСОБА_25 допомогти переховати труп, тоді як свідок не надавши конкретної відповіді, на телефонні дзвінки ОСОБА_6 не відповідав.

ОСОБА_6 07.02.2017 прибув у поліцію із зізнанням про вбивство ОСОБА_13 , якого поліція розшукувала, як зниклого безвісти, з власної волі. Нічого, окрім його слів, у розпорядженні поліції, не було.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_6 був затриманий 08 лютого 2017 року, про що негайно був повідомлений Чернігівський регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги для забезпечення затриманого захисником.

Факт затримання обвинуваченого 07 лютого 2017 року, вигадані обставини про перебування ОСОБА_6 у себе вдома в кайданках, а працівників поліції у будинку біля грубки, є ще одним способом уникнення кримінальної відповідальності.

Працівники поліції привезли ОСОБА_6 з м. Чернігова, де він прийшов у поліцію і заявив про вчинене вбивство, до нього додому у с. Вереч, Куликівського району, яке розташоване на значній віддаленості від міста.

Перебування працівників поліції на вулиці в автомобілі біля домоволодіння, де на той час перебував ОСОБА_6 , не може розцінюватися, як затримання підозрюваного, який перебував у будинку за місцем проживання з дружиною та сином у звичній для нього обстановці.

Відповідно до ст. 209 КПК України, особа вважається затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

ОСОБА_6 у будинку за місцем проживання мав реальну можливість заявити в поліцію про своє затримання, звернутися до адвоката, зникнути з будинку через вікно, оскільки поліція перебувала в автомобілі на вулиці.

Також він міг 08.02.2017 відмовитися від свого зізнання і не показувати місце побиття та місце знаходження тіла убитого потерпілого.

Крім того, суд першої інстанції у вироку не посилався на показання ОСОБА_6 , які ним надавались під час досудового розслідування, в тому числі і на ті показання, в яких він визнавав себе винним, саме через те, що такі показання були отримані з порушенням права обвинуваченого на захист.

Отже, судом відразу не приймались до уваги докази,які були отримані з порушенням вимог КПК та були взяті до уваги лише належні та допустимі докази у справі.

Посилання обвинуваченого, що він надавав показання та показував тіло потерпілого після застосування фізичної сили та тиску з боку працівників поліції, не відповідають дійсності. Так само як і те, що на свідків, в тому числі і на його дружину тиснули працівники поліції та прокурор, дружині погрожували відібрати дитину.

Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром була проведена психологічна експертиза № 9/391 від 09 червня 2017 року, відповідно до якої був проведений експертно-психологічний аналіз відеозапису проведення огляду місця події від 08 лютого 2017 року.

На представлених на дослідження відеозаписах допит ОСОБА_6 від 08 лютого 2017 року, при описанні подій, що відбувалися 17 січня 2017 року, характеризуються переважанням психологічних ознак щирості, проте, разом з цим мали місце численні паузи у мові при відповіді на запитання слідчого, пантомімні прояви нервування, які мають інтенсивні прояви при обговоренні способу нанесення тілесних ушкоджень, уникнення детального опису конфлікту, контроль за мовною та поведінковою активністю, що може свідчити про обдумування підекспертним відповідей, пошук варіантів, бажання приховати окремі моменти даної події та виправдати себе (т. 2 а.с.63-81).

У той час як на представлених відеозаписах, на яких ОСОБА_6 02.03.2017 року допитувався в якості підозрюваного про обставини 17.01.2017 року, експерт психолог виявив ознаки, що у загальній сукупності є психологічно недостовірними (брехнею).

Працівники поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_26 , допитані в якості свідків, були попереджені про кримінальну відповідальність та під присягою, категорично заперечували свою присутність у будинку ОСОБА_6 в ніч з 07 на 08 лютого 2017 року, ні психологічного тиску, ні фізичної сили до підозрюваного не застосовували, більш того вони не повірили у правдивість заяви у причетності до вбивства, на той час, не було знайдене тіло потерпілого ОСОБА_13 .

Для визнання показань чотирьох працівників поліції не належними та недопустимими доказами, ні районний суд, ні колегія суддів не вбачає законних підстав. Працівники поліції повідомляли інформацію про хід досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР і до моменту пред`явлення підозри обвинуваченому. Значна частина цих показань абсолютно не пов`язана із показаннями ОСОБА_6 і має суттєве значення для висновків про те, що заяви обвинуваченого про зізнання в убивстві товариша під тиском, є неправдивими, так само як і застосування сили працівниками поліції.

Відповідаючи на питання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 вказував, що його били працівники поліції руками і ногами в лісі перед містом Чернігів, ламали пальці, проте на уточнююче запитання, які у нього були тілесні ушкодження, синці, біль, він відповів, що після застосування фізичної сили у нього не було тілесних ушкоджень.

Як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду ОСОБА_6 висувались різні версії того, хто саме міг бути причетний до вбивства ОСОБА_13 . Усі версії були належним чином перевірені шляхом проведення слідчих та розшукових дій, допитувалися мешканці с. Вересоч, вивчалися інформаційні бази, відомості з мереж мобільного зв`язку, проводилися упізнання, які спростували висунуті обвинуваченим твердження.

Стороною обвинувачення перевірялася версія ОСОБА_6 про причетність до вбивства потерпілого його дружини ОСОБА_17 та товаришів її брата, які до них у той день приїжджали, оскільки у стані сп`яніння дружина веде себе не адекватно. Проте, брати дружини та його друзі приїздили за два роки до подій.

У свідка ОСОБА_18 був викрадений ноутбук, коли він перебував у квартирі в м. Чернігові, яку винаймали обвинувачений та убитий ОСОБА_13 , проте кров названого свідка, відсутня на одязі убитого, і саме цьому свідку телефонував ОСОБА_6 більше 20 разів, щоб допоміг переховати тіло ОСОБА_13 .

Під час судового розгляду судом першої інстанції версії обвинуваченого також були ретельно перевірені, в тому числі і шляхом допиту усіх свідків, працівників поліції щодо можливих фактів застосування фізичного та психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_6 , а також були допитані поняті, які приймали участь у проведенні слідчих дій за участі обвинуваченого, детально допитувався сам ОСОБА_6 щодо вказаних ним обставин про недозволені методи дізнання, досліджений висновок судово-медичної експертизи, відповідно до якого, при огляді обвинуваченого 08 лютого 2017 року тілесних ушкоджень у нього не виявлено.

Не погоджується колегія суддів і з доводами сторони захисту про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки його показання, які ним надавались без участі захисника, не були прийняті судом до уваги та вони не покладені в основу вироку. При цьому, з інших, не пов`язаних з обвинуваченим джерел, правоохоронними органами було отримано достатню кількість самостійних доказів, які беззаперечно вказують, що саме ОСОБА_6 вчинив вбивство свого товариша ОСОБА_13 .

Аналіз зібраних доказів, їх перевірка, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у навмисному вбивстві потерпілого ОСОБА_13 , на одязі якого були виявлені плями крові від обвинуваченого, саме з ним потерпілий пішов на станцію Вересоч, що підтвердила свідок ОСОБА_17 , а також те, що чоловік їй зізнався в убивстві товариша, який був у них вдома, свідок ОСОБА_18 , якого ОСОБА_6 просив допомогти переховати тіло ОСОБА_13 та зізнався свідку у вбивстві, данні протоколу огляду місця події, під час якого було знайдено тіло ОСОБА_13 , прикрите гілками та снігом у місці, на яке вказав та показав ОСОБА_6 , його поведінка після подій 17.01.2017, коли він заперечував, що бачив ОСОБА_13 , тоді як той був й нього вдома, неправдиве повідомлення свідку ОСОБА_23 про перебування ОСОБА_13 на орендованій квартирі, в той час як останній був мертвий, характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на голові потерпілого ОСОБА_13 , у якого були травми в області голови не менше ніж від чотирьох ударів, завданих дією тупого предмета з обмеженою поверхнею.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив усі обставини кримінально провадження, ретельно перевірив усі версії захисту та посилання на порушення права на захист, оцінив докази в їх сукупності з точки зору достатності, допустимості та взаємозв`язку, і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_13 .

Право на захист, відповідно до ч.1 ст. 20 КПК України, полягає у наданні підозрюваному, обвинуваченому надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Обвинувачений ОСОБА_6 , у повній мірі реалізував своє право на захист, добровільно виявив бажання зізнатися у злочині, прийшов у поліцію, наступного дня в присутності понятих і під відеозапис зізнався у вбивстві та показав місце злочину, а також тіло, сховане лісосмузі під гіллям та снігом, згодом відмовився від свого зізнання, звинуватив у причетності до вбивства власну дружину, яка показання надавала під присягою і будучи попередженою про кримінальну відповідальність, потім звинуватив друзів брата дружини та свідка ОСОБА_18 , якого просив допомогти сховати труп товариша, якого вбив. Суд перевіряв усі версії захисту, яким надав аргументоване спростування у вироку суду.

Зауваження захисника під час апеляційного розгляду, що при понятих не одержують зізнання у вчиненні злочину, не вказує на те, що таке зізнання було вимушене та під тиском. Працівник поліції були розгублені через заяву ОСОБА_6 , яка за чинним кримінально-процесуальним законом не буде мати значення для суду, а тому запросили двох сторонніх осіб для виключення навіть підозр у вчиненні тиску чи примусу, що тепер їм ставиться у провину.

Захисник адвокат був запрошений ОСОБА_6 відразу після того, як було знайдене тіло убитого, роз`яснене право на захист, що підтверджується даними протоколу затримання, яке фактично відбулося о 14 год. 08.02.2017, у тому числі мовчати і не свідчити проти себе, на що вказують вручені пам`ятки з правами про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ( том 2 а. с. 35, 36-37).

За надання завідомо неправдивих пояснень ОСОБА_6 ніякої відповідальності не несе, це також є одним з аспектів забезпечення права на захист.

Щодо не відкриття стороні захисту всіх речових доказів колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при ознайомленні ОСОБА_6 та його захисника з матеріалами кримінального провадження всі документи, протоколи слідчих дій, процесуальні рішення та речові докази надавались для ознайомлення.

При цьому, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2017 року через затягування ознайомлення обвинуваченому та його захиснику був встановлений строк на ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження з 28 липня 2017 року до 01 серпня 2017 року включно.

Відповідно до ч. 10 ст. 290 КПК України, після спливу встановленого на ознайомлення строку, сторона кримінального провадження вважається такою, що реалізувала своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_27 ОСОБА_28 ОСОБА_29