Справа №639/4938/18
Провадження №1-кп/639/65/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2021 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001099 від 14.06.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а:
На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001099 від 14.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлюється існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків або експертів у цьому кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

У ході досудового слідства зібрано достатньо доказів, які можуть бути враховані судом при продовженні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України прокурор просить не визначати розмір застави, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим може переховуватись від суду. Крім того, з метою недопущення вчинення тиску з боку обвинуваченого на експертів, які на даний час не допитані в суді, а також з урахуванням того, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення з метою забезпечення елементарних життєвих потреб, що підтверджується відомостями про особу обвинуваченого, який до арешту офіційно не був працевлаштований, не мав постійного стабільного джерела доходу, прокурор вважає необхідним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний з триманням особи під вартою, по відношенню до ОСОБА_7 , на думку прокурора, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також забезпечити належну його поведінку, а ризики, визначені при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зменшились та не зникли.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час судового засідання захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував та вважав за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням особи під вартою.

В обґрунтування доводів захисник посилається на тривалість судового розгляду та тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з незалежних від нього обставин, який утримується під вартою вже більше 2 (двох) років, подальше тримання особи під вартою не є виправданим, прокурором не доведено реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та також не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, він має місце реєстрації та постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, він має на утриманні неповнолітню дитину, яка є дитиною-інвалідом. Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого покарання, при цьому, цей ризик зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою. Ризик можливого впливу на експертів також не є доведеним, оскільки ОСОБА_7 не має можливості будь-яким чином впливати на експертів, допит яких не проведено судом. Крім цього, захисник посилається, що допит потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні судом вже проведено, у зв`язку з чим обвинувачений не має можливості впливати на цих осіб.

На думку сторони захисту, менш суворі запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням особи під вартою.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали в частині заявлених клопотань, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно з п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
В рішенні ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005 року, заява № 9190/03, § 58) зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегією суддів враховується, що на теперішній час є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, оскільки за місцем реєстрації разом із батьками він фактично не проживав, тимчасово проживав у м. Куп`янськ Харківської області разом зі своєю співмешканкою, тобто міцних соціальних зв`язки в місці постійного проживання він не має;

-обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується відомостями про особу обвинуваченого, який до арешту офіційно не був працевлаштованим та не мав постійного стабільного джерела доходу, з метою забезпечення елементарних життєвих потреб може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в стані наркотичного сп`яніння, що додатково свідчить про його підвищену суспільну небезпеку як особи, а тому застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.
Посилання сторони захисту на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 на утриманні неповнолітньої дитини, також не є підставою для зміни стосовно нього запобіжного заходу, оскільки неповнолітня дитина не проживала разом із ОСОБА_7 до його затримання, а фактично дитина проживала разом зі своєю матір`ю.

Судом враховується реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
При вирішення питання про дію запобіжного заходу колегією суддів оцінюються в сукупності обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого, який тяжких захворювань чи інвалідності не має; 3) відомості про особу обвинуваченого, який розлучений, разом із неповнолітньою дитиною не проживав та відомостей про те, що дитина знаходилась на його утриманні матеріали справи не містять; 4) за місцем реєстрації у м. Харкові обвинувачений не проживав та фактично проживав разом із співмешканкою в м. Куп`янськ Харківської області, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків в місці проживання; 5) наявні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_7 до арешту офіційно не був працевлаштованим та не мав постійного джерела доходів.

Доводи клопотання сторони захисту не спростовують встановлених судом обставини та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зазначені судом ризики не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372, 376, 392 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 27 травня 2021 року включно.
Копію ухвали направити до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченому ОСОБА_7 , а також вручити прокурору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3