КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2421/2021
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0011296 щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком менш суворого покарання, призначеного вироками Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та зараховано відбуте покарання за іншими вироками з 03 жовтня 2017 року по 04 лютого 2021 року включно.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 12 серпня 2017 року приблизно о 22 год 50 хв, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , біля дитячого майданчика, звернули увагу на раніше незнайому ОСОБА_9 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та у них виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення належного їй майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відкрито викрали належне їй майно: золотий ланцюжок з хрестиком, золотий браслет та мобільний телефон марки «LG D 724» (IMEI: НОМЕР_1 ), загальною вартістю 26000 гривень, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в справі відсутні докази вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За позицією захисника суд обґрунтував свої висновки неналежними доказами, а саме даними слідчих експериментів за участю свідків. Зокрема, звертає увагу на те, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 проводився о 08 годині, а зі свідком ОСОБА_11 о 16 годині, хоча події згідно з обвинувальним актом відбувалися о 23 годині. При цьому свідки показали, що коли вони наздоганяли невідомого, то було погане освітлення і вони тільки бачили особу в темному одязі, водночас свідок ОСОБА_10 в суді показав, що не може впізнати у ОСОБА_8 особу, яку вони затримали. До того ж при проведенні слідчих експериментів не співпадають обставини самої події кримінального правопорушення, тобто були порушені вимоги ст. 240 КПК України і ці докази є неналежними.

Захисник також вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме показання обвинуваченого про те, що почувши жіночий крик, він побіг у бік дитячого майданчика, став переслідувати особу, яка тікала від місця вчинення злочину, але був затриманий свідками у справі, яким пояснив, що переслідував злочинця. Такі показання, на думку захисника, узгоджуються з показаннями в суді свідка ОСОБА_12 , а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 момент вчинення злочину не бачили, на їх вимогу ОСОБА_8 зупинився та не намагався втекти. Потерпіла ОСОБА_9 не бачила, хто конкретно вчинив щодо неї злочин і показала, що нападника може впізнати тільки по голосу, проте у кримінальному провадженні фоноскопічна експертиза не проводилась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджені доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

В суді обвинувачений ОСОБА_8 , заперечуючи свою причетність до вчинення інкримінованому йому кримінального правопорушення, показав, що 12 серпня 2017 року приблизно о 23 годині знаходився в кафе по АДРЕСА_2 , де відпочивав зі своїми знайомими, серед яких була ОСОБА_12 . Коли він та ОСОБА_12 вийшли із кафе попалити, почув крики жінки про допомогу, тому побіг у напрямку дитячого майданчика, звідки лунали крики, де побачив молодого чоловіка, зростом приблизно 170-172 см, який побіг від дитячого майданчика, тому став переслідувати його. Він бачив як цей чоловік, тікаючи, щось викинув, переслідував його, а за ним (обвинуваченим) також бігли чоловіки, які також чули крики потерпілої. На вимогу останніх він зупинився, пояснив, що намагався наздогнати злочинця. Далі прибули працівники поліції, які затримали його.
Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених доказів, яким суд у вироку дав належну оцінку.

Суд першої інстанції на спростування позиції обвинуваченого належним чином проаналізував і оцінив у вироку показання допитаних під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_9 ,свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Як слідує з показань в суді потерпілої ОСОБА_9 , ввечері 12 серпня 2017 року вона знаходилась на вул. Райдужна, 2-а в м. Києві, на дитячому майданчику, який освітлювався штучним освітленням ліхтарів. Приблизно о 21 годині, коли вона розмовляла по телефону, до неї підійшли ззаду дві невідомі особи, ОСОБА_8 вирвав з рук мобільний телефон та наказав мовчати, інша особа зірвала з шиї золотий ланцюжок з хрестиком. Також вони зняли з її руки золотий браслет. Після цього ОСОБА_8 та інша особа стали тікати, вона кричала, тому їх почали переслідувати двоє чоловіків. Коли вона отямилась, побігла в тому ж напрямку, ОСОБА_8 вже затримали перехожі. Це було на відстані приблизно 200 м від місця злочину. У ОСОБА_8 був її телефон, який він начебто викинув, але його знайшли працівники поліції, а вона впізнала. Обвинувачений в присутності свідків просив її не розголошувати обставин даної події, пояснивши, що раніше судимий.
Потерпіла в суді також повідомила, що обличчя обвинуваченого під час викрадення її майна вона не запам`ятала, але коли побачила ОСОБА_8 після затримання, впізнала за голосом та дефектом мовлення, оскільки він спілкувався з іншою особою, яка брала участь у викраденні її майна, тому вона переконана, що саме ОСОБА_8 вирвав з її рук мобільний телефон.

За показаннями в суді свідка ОСОБА_13 , останній ввечері 12 серпня 2017 року разом з дружиною та дитиною знаходились поряд з дитячим майданчиком, що по АДРЕСА_2 , який був добре освітлений. Він почув крик жінки та побачив двох чоловіків, які разом тікали з дитячого майданчика, тому побіг за ними, вимагав зупинитись. Ще один чоловік біг з ним, намагаючись зупинити злочинців. Один із чоловіків, що тікали з дитячого майданчика, забіг за будинок, а ОСОБА_8 зупинився біля під`їзду будинку та сказав, що начебто переслідував осіб, які вчинили протиправні дії, що не відповідало дійсності. Він (свідок) викликав працівників поліції, які затримали обвинуваченого.
Свідок також показав, що бачив на землі неподалік від обвинуваченого мобільний телефон, який потім впізнала потерпіла.

Як убачається з показань в суді свідка ОСОБА_14 , 12 серпня 2017 року приблизно о 22 годині разом з дружиною він відпочивав поряд з дитячим майданчиком, що по АДРЕСА_2 . Вони почули крики жінки про допомогу та побачили, що із кущів вибігли двоє чоловіків. Він побіг за ними та останні постійно знаходились в полі його зору, але один із них втік. Цих осіб намагався наздогнати ще один чоловік. Коли він (свідок) біг за ОСОБА_8 , то побачив як останній щось кинув під автомобіль. Далі обвинуваченого затримали, працівники поліції під автомобілем знайшли мобільний телефон, який впізнала потерпіла.

Суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для сумніву в достовірності показань потерпілої і свідків, які є логічними, послідовними, не містять істотних протиріч між собою, а навпаки доповнюють один одного, отже правильно поклав їх в основу обвинувального вироку як допустимі докази, оскільки обставин, які б ставили під сумнів достовірність цих показань за результатами судового розгляду не встановив. До того ж вони узгоджуються з даними, що містяться:

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 13 серпня 2017 року за участю свідка ОСОБА_13 , під час якого свідок розповів та показав у зв`язку з чим та за яких обставин переслідував обвинуваченого ОСОБА_8 , який постійно перебував у полі його зору до часу затримання (т.2 а.с. 103-106);
- у протоколі слідчого експерименту від 16 вересня 2017 року за участю свідка ОСОБА_14 , під час якого свідок розповів та показав у зв`язку з чим та за яких обставин переслідував обвинуваченого ОСОБА_8 , який постійно перебував у полі його зору до часу затримання;
- у протоколі огляду речей від 04 вересня 2017 року, згідно з яким було оглянуто мобільний телефон марки «LG D 724» (IMEI: НОМЕР_1 ), який був вилучений 13 серпня 2017 року під час огляду місця події та належить потерпілій ОСОБА_9 (т.2 а.с. 107-111);
- у довідці ФОП ОСОБА_15 від 12 серпня 2017 року про те, що вартість належного потерпілій мобільного телефону «LG-D724» з урахуванням зносу становить 3500 гривень (т.2 а.с. 102);
та інших досліджених в судовому засіданні доказах.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів колегією суддів не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Водночас такі докази є достатніми для критичної оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не має жодного відношення до викрадення речей ОСОБА_9 та лише переслідував злочинців, що колегією суддів визнається позицією захисту, і такої ж оцінки показань свідка ОСОБА_12 , отже суд першої інстанції обґрунтовано відкинув їх.
Доводи захисника про те, що показання допитаних в суді свідків є неналежними, не заслуговують на увагу, оскільки кожен свідок окремо показав, що бачив двох осіб, які разом бігли від дитячого майданчика, коли почув крики потерпілої, тому і став переслідувати їх. При цьому ОСОБА_8 , за показаннями свідків, хоча і було темно, постійно знаходився в полі зору кожного свідка доки не зупинився та був затриманий.

Що стосується проведених під час досудового розслідування слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то в даному випадку та обставина, що вони були проведені в денний час, а фактичні події відбувалися у пізній вечірній час при поганому освітленні, на що звертає увагу захисник, не свідчить про недопустимість цих доказів, оскільки при проведенні слідчих експериментів свідки, які не були безпосередніми очевидцями злочину, показали де саме вони знаходились, коли почули крики потерпілої та в якому напрямку бігли за двома особами, які разом тікали з місця вчинення злочину та перебували у полі їх зору.
Водночас колегія суддів зауважує, що істотних порушень вимог ст. 240 КПК України при проведенні слідчих експериментів зі свідками допущено не було.

Посилання захисника на неповноту досудового розслідування у зв`язку з непроведенням у кримінальному провадженні фоноскопічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки об`єктів для такого дослідження отримано не було, а показання потерпілої не викликають жодних сумнівів у їх достовірності та об`єктивності.

За таких обставин твердження захисника про те, що в справі відсутні докази участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та доведеність винуватості ОСОБА_8 , вірною є кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Покарання ОСОБА_8 судом призначено у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та з огляду на сукупність усіх даних про особу обвинуваченого.

Оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до постановлення вироків Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року та Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ч. 4 ст. 70 КК України, призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим з урахуванням положень ст. 72 КК України, зарахувавши при цьому в строк покарання відбуте обвинуваченим покарання за попередніми вироками.

З огляду на те, що судом були виконані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, правильно застосовані положення ст. 70 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді та впливають на покарання, колегія суддів уважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покаранняє необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 373- 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів, не встановивши підстав для його скасування або зміни, відмовляє в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4