справа №562/1985/20
У Х В А Л А

22.03.2021 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

предствника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження № 0000445 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.122, ч.1 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні групою осіб умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України та в нападі з метою заволодіння чужим майном (розбої), поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за ч.1 ст.187 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, тому має змогу вільно пересуватися та покидати місце проживання на довгий період часу та перебувати у будь-якому іншому місці. З метою уникнення відповідальності за вчинене ним діяння, існують об`єктивні ризики можливості переховування обвинуваченим від суду та правоохоронних органів. Усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою схиляння до надання неправдивих свідчень. Крім того, ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив умисні злочини проти життя та здоров`я особи і проти власності, тому є підстави вважати, що обвинувачений є суспільно-небезпечною особою і, перебуваючи на волі, знову може вчинити новий злочин. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник - адвокат ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора, просять задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, після скоєння кримінальних правопорушень сам з`явився до відділу поліції і повідомив про скоєне, не має наміру переховуватися від суду та впливати на потерпілого і свідків. Вважають, що достатнім заходом забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурором належним чином обґрунтовано, що обставини, які стали підставою для тримання під вартою ОСОБА_4 - продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховуються вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під вартою і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року в справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 року в справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 року в справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року в справі "Долгова проти Росії").
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини в справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Приймаючи до уваги сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, дані про особу обвинуваченого, його вік, задовільний стан здоров`я, наявність ризиків, передбачених пунктами пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні та, враховуючи, що на даний час судове провадження з об`єктивних причин не завершене, докази в судовому засіданні ще не перевірені, а також для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт до задоволення не підлягає.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства чи погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст.177, 183, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 години 00 хвилин 19 травня 2021 року.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення копії ухвали.

С у д д я