Справа № 344/1487/21
Провадження № 11-сс/4808/42/21
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2021 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного при покладенні на нього передбачених законом процесуальних обов`язків, в іншому разі вирішити питання про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Сторона захисту вважає, що в даному конкретному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також невизнання розміру застави є необґрунтованим, а висновок слідчого судді щодо призначення альтернативного виду запобіжного заходу не вмотивований належним чином. Вказує про недоведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, того, чи справді існував борг у потерпілого, чи проводив потерпілий господарсько-фінансову діяльність спільно з підозрюваним та іншими особами, яких вказував у показаннях, як саме відбувалися між ними взаєморозрахунки, поділ прибутку або дивідендів тощо. Звертає увагу, що у повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 30 січня 2021 року зазначено, що він із невстановленою особою систематично по телефонному зв`язку погрожував насильством потерпілому та його родичам та вимагав неіснуючу суму боргу. Як випливає з показань потерпілого, всі особи, які брали участь у цій справі йому відомі і вказані у протоколі допиту. Проте повідомлено про підозру у вчиненні злочину тільки ОСОБА_7 . Посилається на показання потерпілого ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 та стверджує, що на їх думку, між потерпілим, підозрюваним та іншими учасниками справи були фінансово-боргові або інші цивільно-господарські стосунки, які повинні вирішуватися у судово-претензійному порядку, а не за допомогою правоохоронних органів і спеціальних служб. Зауважує, що з починаючи з жовтня 2020 року ОСОБА_7 з потерпілим не бачились, він не вчиняв жодних реальних дій, які би були направлені на загрозу життю та здоров`ю потерпілого, а потерпілий не звертався в органи поліції із заявою на осіб, які би йому погрожували застосуванням насильства. Тому вважає, що в судовому засіданні не доведено реальність підстав, через які потерпілий побоювався здійснення цих погроз. Зазначає, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, де він зможе відбувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2021 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк сорок п`ять днів - до 14 березня 2021 року включно.
Слідчий суддя обґрунтував прийняте рішення тим, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави дійти висновку, що органи досудового розслідування обґрунтовано підозрюють ОСОБА_7 у причетності до інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 189 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років з конфіскацією майна. Прокурором доведено наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні (зокрема, потерпілого). Доводи захисту не дають достатніх підстав для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, і такі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного. Зважаючи на те, що інкримінований підозрюваному злочин, вчинений із погрозою застосування насильства, і відноситься до небезпечних злочинів, прийшов до переконання, що в даному конкретному випадку відсутні підстави для визначення застави, оскільки її внесення у випадку визначення та відповідно звільнення підозрюваного з-під варти, не гарантуватиме належним чином виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, не зможе нівелювати наявні на даний час ризики та забезпечити дієвість даного провадження. Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання враховує в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважає лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, а опирається також і на необхідність захисту суспільних інтересів, та констатує, що інших обставин, котрі давали б підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваному, або які не виправдовують таке тримання підозрюваного під вартою стороною захисту не наведено і слідчим суддею в процесі судового розгляду не встановлено.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, застосувати більш м`який запобіжний захід;
- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторона захисту в апеляційній скарзі заперечує наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказує на необхідність застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Суд апеляційної інстанції враховує приписи ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини відносно обмеження права на свободу і особисту недоторканість.

За змістом ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя правильно послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

30 січня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, - вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою пошкодження чи знищення майна (а.п. 21-22).
Санкція ч. 2 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, відповідно таке кримінальне правопорушення згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Факти та інформація, яка вбачається з сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку, - з витягу з ЄРДР (а.п. 3), протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 09 листопада 2020 року (а.п. 4-6), фотокопій повідомлень (а.п. 7-9), протоколу огляду місця події від 22 січня 2021 року (а.п. 13), протоколу додаткового допиту потерпілого від 29 січня 2021 року (а.п. 14-15) та інших, після їх дослідження та оцінки щодо пред`явленої підозри, є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_7 міг вчинити таке правопорушення.

Сторона захисту стверджує про наявність між підозрюваним, потерпілим та іншими учасниками цивільно-господарських стосунків, однак на підтвердження таких доводів жодних договорів чи документів про взаємні зобов`язання до матеріалів клопотання не долучено.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб з посиланням на невстановлену особу, яка є відома потерпілому, однак повідомлено про підозру у вчиненні злочину тільки ОСОБА_7 , не є такими, що впливають на висновки про обґрунтованість пред`явленої йому підозри.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя досліджує обставини злочину лише щодо пред`явленої підозри, після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ще триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Суд апеляційної інстанції вважає, що сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним ОСОБА_7 дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування, а саме:

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновок про наявність вказаного ризику, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про подію кримінального правопорушення, відомостей, що характеризують особу підозрюваного, його поведінку під час досудового розслідування, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

Ризик незаконного впливу на потерпілого по кримінальному провадженні підтверджується, зокрема, тим, що проводяться необхідні слідчі дії, спрямовані на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, тому перебуваючи на волі підозрюваний має реальну можливість, особисто чи залучивши інших осіб, спілкуватись з ним і впливати на нього у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману органів досудового розслідування та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Наведені стороною захисту доводи про те, що з починаючи з жовтня 2020 року ОСОБА_7 з потерпілим не бачились, він не вчиняв жодних реальних дій, які би були направлені на загрозу життю та здоров`ю потерпілого, а потерпілий не звертався в органи поліції із заявою на осіб, які би йому погрожували застосуванням насильства, самі по собі не спростовують такого ризику.
Як підтверджує суть та зміст оскарженого рішення слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 зазначеного вище злочину, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, характеризуючі особу підозрюваного дані, відомі на час розгляду клопотання, про його вік, сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання.

На даний час стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі відмови у задоволенні клопотання про застосування такого запобіжного заходу, застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає посилання сторони захисту на те, що слідчий суддя не вмотивував належним чином позицію щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 інших запобіжних заходів, оскільки в ухвала містить переконливі мотиви, з яких слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів.
Під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту досліджено документи на підтвердження доводів апеляційної скарги, однак, на думку суду апеляційної інстанції, відомості, які з них вбачаються, є недостатніми для висновку про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя правильно задовольнив клопотання.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, вирішуючи питання про можливість визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 182 КПК України, та дійшов до правильного висновку - не визначати заставу у відповідному розмірі при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , навівши достатнє обґрунтування прийнятого рішення.

За таких обставин, ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 131-132, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2021 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4