Справа № 1-322/08
н/п 1-в/953/129/21
УХВАЛА
"30" квітня 2021 р. суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення цивільного позову, -
встановив:
16 квітня 2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова на кв. АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 .
В обґрунтування клопотання представник власника майна посилалась на накладення арешту на вищевказану квартиру з метою забезпечення цивільного позову при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України; помилковість накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 , яка ОСОБА_4 ніколи не належала.
Дослідивши матеріали справи, доходжу наступного:
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2005 постановою Київського районного суду м. Харкова з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_5 при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України накладений арешт на Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_4
24.03.2008 вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами; цивільний позов ОСОБА_5 задоволений частково; стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 30 123,20 грн.
12.06.2008р. ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок Київського районного суду м. Харкова в частині визначення покарання змінений, в іншій частині залишений без змін.
15.05.2014 ухвалою Київського районного суду м. Харкова арешт, накладений 14.02.2005 на Ѕ частину кв. АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_4 скасований.
Як вбачається з договору купівлі-продажу №Н23-5481 від 08.04.1996р. власником кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі Агосі проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Згідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Зважаючи на належність арештованої квартири ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , суд вважає за доцільне скасувати арешт на відчуження кв. АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 158 ЦПК України, суд, -
Арешт, накладений постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2005р. на квартиру АДРЕСА_1 , - скасувати.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя: