Справа № 201/2065/21
Провадження № 1-кс/201/690/2021
УХВАЛА
Іменем України

04 березня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 21.01.2021р., за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 3 ст. 204 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий зазначає, що в провадженні першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 21.01.2021 року, про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 та ч. 3 ст.204 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи діючи за попередньою змовою в групі, з початку 2020 року по теперішній час, на території м. Дніпра та Дніпропетровської області, з використанням обладнання, яке забезпечує масове виробництво підакцизних товарів, організували з метою збуту незаконне виготовлення, придбання, зберігання, транспортування та збут до торгівельних мереж м. Дніпра та Дніпропетровської області, незаконно виготовлених підакцизних товарів з недоброякісної сировини, вживання яких може становити загрозу життю та здоров`ю людей, та що призвело до отруєння особи, чим скоїли кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 204 КК України.
В ході виконання доручення слідчого оперативним підрозділом ГУ ДФС у Дніпропетровській області встановлено, що з метою транспортування незаконного виготовлених алкогольних напоїв громадянин ОСОБА_6 використовував автотранспортний засіб «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В ході проведення обшуку 25.02.2021 року вилучено автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . В автомобілі вилучено скляні пляшки «Fragolino» об`ємом 750 мл. в кількості 29 шт., тетрапаки, в якому знаходились скляні пляшки з написом «Giuseppе luigi» в кількості 2 шт., скляні пляшки об`ємом 1,5 л. з написом «Frizantino» в кількості 2 шт., тетрапак «Finlandia» об`ємом 3 л у кількості 2 шт.
Оперативним підрозділом встановлено, що автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався ОСОБА_6 для незаконного транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв на території Дніпропетровської області та м. Дніпра.
Право власності на автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ), який мешкає за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3 від 25.02.2021 року автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , скляні пляшки «Fragolino» об`ємом 750 мл. в кількості 29 шт., тетрапаки, в якому знаходились скляні пляшки з написом «Giuseppе luigi» в кількості 2 шт., скляні пляшки об`ємом 1,5 л. з написом «Frizantino» в кількості 2 шт., тетрапак «Finlandia» об`ємом 3 л у кількості 2 шт. визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000001 від 21.01.2021 року.
В клопотанні вказано, що у органу досудового розслідування є розумні підозри вважати, що автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 використовувався ОСОБА_7 для транспортування незаконно виготовлених підакцизних товарів, а тому він та інше вилучене в ході обшуку майно є речовим доказом скоєння кримінального правопорушення, а також підлягає спеціальній конфіскації відповідно положень КК України.
Тому з метою збереження речових доказів, а саме автомобіля марки «КІА Сееd», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як засобу вчинення кримінального правопорушення та який може бути використаний як доказ факту скоєння злочину, слідчий просив накласти на цей автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про його реєстрацію арешт шляхом позбавлення права власника на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Слідчий в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав і просив його задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила вказавши на законність придбання ОСОБА_7 вилучених в ході обшуку алкогольних товарів і на відсутність в диспозиції ч. 3 ст. 204 КК України посилання на транспортування цих товарів.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 21.01.2021 року, про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 та ч. 3 ст.204 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи діючи за попередньою змовою в групі, з початку 2020 року по теперішній час, на території м. Дніпра та Дніпропетровської області, з використанням обладнання, яке забезпечує масове виробництво підакцизних товарів, організували з метою збуту незаконне виготовлення, придбання, зберігання, транспортування та збут до торгівельних мереж м. Дніпра та Дніпропетровської області, незаконно виготовлених підакцизних товарів з недоброякісної сировини, вживання яких може становити загрозу життю та здоров`ю людей, та що призвело до отруєння особи, чим скоїли кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 204 КК України.
Оперативним підрозділом встановлено, що автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався ОСОБА_6 для незаконного транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв на території Дніпропетровської області та м. Дніпра.
Право власності на автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ), який мешкає за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі марки KIA Ceed», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою відшукання та вилучення незаконно виготовлених підакцизних товарів, незаконно виготовлених алкогольних напоїв, фурнітури, склотари, сировини для виготовлення алкогольних напоїв, спирту, документів щодо придбання та реалізації незаконно виготовлених алкогольних напоїв та сировини, чорнових записів, ємностей з-під алкогольних напоїв, підробних марок акцизного податку та устаткування для їх виготовлення, обладнання що забезпечує масове виробництво алкогольних напоїв.

В ході проведення обшуку 25.02.2021 року було вилучено автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Також в автомобілі знайдені та вилучені скляні пляшки «Fragolino» об`ємом 750 мл. в кількості 29 шт., тетрапаки, в якому знаходились скляні пляшки з написом «Giuseppе luigi» в кількості 2 шт., скляні пляшки об`ємом 1,5 л. з написом «Frizantino» в кількості 2 шт., тетрапак «Finlandia» об`ємом 3 л у кількості 2 шт.
Постановою старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3 від 25.02.2021 року автомобіль марки «КІА Сееd» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , скляні пляшки «Fragolino» об`ємом 750 мл. в кількості 29 шт, тетрапаки, в якому знаходились скляні пляшки з написом «Giuseppе luigi» в кількості 2 шт, скляні пляшки об`ємом 1,5 л. з написом «Frizantino» в кількості 2 шт, тетрапак «Finlandia» об`ємом 3л у кількості 2 шт визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000001 від 21.01.2021 року.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Також слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У даному випадку майно було вилучене 25.02.2021 року згідно із протоколом обшуку, а клопотання про накладення арешту на це майно подано слідчим 26.02.2021 року, тобто у встановлений законом строк.

02.03.2021 року відбулось судове засідання, в якому з метою недопущення порушення прав представника власника майна на надання додаткових доказів та для надання додаткових документів слідчим по справі оголошена перерва до 04.03.2021 року. У вказаний день клопотання розглянуто по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено частиною 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Поряд із цим, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Тобто арешт може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Однак слідчим в судовому засіданні не доведено існування таких обставин, а клопотання слідчого в цій частині не відповідає вищезазначеним нормам закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 не є підозрюваним (тобто його у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК, не повідомлено про підозру; його не було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення); не є обвинуваченим (тобто не є особою, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК); не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння.

Вказані умови накладання арешту є обов`язковими для виконання всіма судами на території України та закріплені окрім чинного КПК (ч. 2 ст. 170 КПК), Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 р. в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Саме в пп. 2.6 п. 2 Узагальнення вказано: «Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна».

Слідчий суддя також звертає увагу на наступне.

Стаття 204 КК є бланкетною кримінально-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст статті 204 КК полягає в тому, що з ним пов`язане визначення злочином діянь, які описані в диспозиціях частин цієї статті.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно - правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для кримінально - правової кваліфікації.

Згідно із зазначеним, під час проведення кримінально - правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно - правовий акт та у якій редакції був чинним на момент вчинення конкретного злочину, зокрема, які саме речі матеріального світу визнавалися підакцизними товарами у даний конкретний момент часу.

Визначальним поняттям при встановленні предмету злочину, передбаченого частиною першою статті 204 КК, є поняття "підакцизні товари".

Відповідно до статті 14.1.145 Податкового кодексу України (далі - ПК) підакцизні товари (продукція) - це товари за кодами згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.

Згідно із статтею 215.1 ПК, до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли.

Нормативне визначення поняття алкогольного напою дано в статті 14.1.5 ПК, під яким слід розуміти продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД).

Виходячи із нормативного визначення поняття підакцизні товари, алкогольний напій може бути визнаний таким і бути предметом злочинів, передбачених статтею 204 КК лише за умови, якщо він відповідає наступним ознакам:

1) одержання шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлення на основі харчових спиртів;

2) вміст спирту етилового має становити понад 1,2 відсотки об`ємних одиниць;

3) визнання законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок;

4) належність до товарної групи Г арманизованої системи опису та кодування товарів під одним з наступних кодів: 2204, 2205, 2206, 2208.

Відсутність хоча б однієї з наведених ознак виключає можливість визнання алкогольного напою підакцизним товаром, а відповідно і предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.

Втім слідчим не надано доказів, що вилучені в ході обшуку в автомобілі ОСОБА_8 алкогольні напої підпадають під вищевказані ознаки.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 204 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне виготовлення товарів, вказаних у частині першій або другій цієї статті, з недоброякісної сировини (матеріалів), що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, а так само незаконний збут таких товарів, що призвело до отруєння людей чи інших тяжких наслідки.

Незаконно виготовленими слід вважати зазначені в ст. 204 КК товари, що виготовлені: 1) особою, яка не зареєстрована як суб`єкт підприємництва, незалежно від того, чи підлягає діяльність з їх виготовлення ліцензуванню; 2) суб`єктом підприємницької чи господарської діяльності без одержання ліцензії, якщо їх виготовлення підлягає ліцензуванню.

Втім слідчим не надано доказів щодо незаконного виготовлення ОСОБА_6 алкогольних напоїв, у т.ч. з недоброякісної сировини (матеріалів), що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.

Про наявність загрози для життя і здоров`я людей внаслідок незаконного виготовлення ОСОБА_6 алкогольних напоїв, у т.ч. з недоброякісної сировини (матеріалів), слідчим в клопотанні не вказано.

При цьому слідчим не спростовано твердження представника ОСОБА_8 про те, що вилучені у нього алкогольні напої він придбав на власні потреби, а саме на святкування свого дня народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий суддя підкреслює, що збут означає будь-які сплатні чи безоплатні форми реалізації підакцизних товарів, внаслідок чого вони переходять у володіння і розпорядження іншої особи (наприклад, дарування, обмін, передача в рахунок погашення боргу, відшкодування завданих збитків або як оплата виконаної роботи чи наданих послуг). Поняттям збуту охоплюється оптова і роздрібна торгівля підакцизними товарами, у т.ч. на розлив.

Втім слідчим не надано доказів щодо збуту, у т.ч. незаконного збуту, ОСОБА_6 алкогольних напоїв, вилучених в ході обшуку його автомобіля, у т.ч. що призвело до отруєння людей чи інших тяжких наслідків.

На переконання слідчого судді, доводи слідчого про те, що вилучений в ході обшуку автомобіль є засобом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України, у даному кримінальному провадженні є помилковими.

Крім того, санкцією даної статті Кримінального кодексу України не передбачена конфіскація майна, а тому відсутня необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного транспортного засобу. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні також не заявлено.

Слідчим не надано суду доказів того, що вилучений в ході проведення обшуку автомобіль, ключи запалення до нього та реєстраційне свідоцтво, відповідають критеріям ст. 98 КК України, тому слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Автомобіль марки «КІА Сееd», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 негайно повернути особі, у якої їх було вилучено.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що були відсутні при її оголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Арешт майна, відповідно до положень ст. 174 КПК України, може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні оголошений повний текст ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1