КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24.02.2021 задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , та накладено арешт на майно, яке вилучено 18.02.2021 під час проведення обшуку у приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано за ОСОБА_12 , а саме на: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій просили ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_11 про арешт тимчасово вилученого майна, та зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000923, прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000923 негайно, впродовж 24 годин, після постановлення ухвали Київського апеляційного суду повернути ОСОБА_10 майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні, що належить батькові ОСОБА_10 ОСОБА_12 , а саме належні ОСОБА_10 грошові кошти і жорсткий диск, перелік якого зазначено в протоколі обшуку від 18.02.2021 за вказаною адресою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисники зазначали, що вилучені гроші є власністю ОСОБА_10 , отримані ним у виді виплаченого доходу від володіння корпоративними правами підприємств, засновником якого він є, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у відповідь на запит у електронному вигляді від 26.01.2021 щодо ОСОБА_10 .
ОСОБА_10 має процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки описані в клопотанні фактичні обставини в сукупності з доданими до клопотання матеріалами недозволяють зробити висновок про наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено будь-яке кримінальне правопорушення.

На думку апелянтів, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять будь-яких конкретних даних про подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Здійснення господарської діяльності не є кримінально караним діянням.
Захисники вказували на те, що ні постанова слідчого в ОВС СУ ГУНП у місті Києві ОСОБА_13 від 20.02.2021 про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, ні клопотання прокурора, ні оскаржувана ухвала не містять відомостей про те, які ознаки речового доказу, передбачені ст. 98 КПК України, має вилучене майно, які саме обставини можуть бути встановлені під час кримінального провадження цим майном, та яким чином може бути використане дане майно як доказ у кримінальному провадженні.
Крім того, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення вичерпного переліку майна, однак дозвіл на вилучення грошових коштів та носіїв інформації не надавався.
Слідчий суддя не зазначив, які саме ризики є підтвердженими, та які докази підтверджують їх існування, а також не вказав, яким чином незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження вплине на дієвість кримінального провадження.
Також, слідчим суддею, в порушення вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.
Крім того, у резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутній порядок виконання ухвали та спосіб інформування заінтересованих осіб, що є порушенням п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України.
На думку захисників, клопотання прокурора розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється Слідчим управлінням ГУНП у місті Києві, що зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, та відноситься до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.
Слідчим суддею, в порушення вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання прокурора про арешт тимчасово вилучено майна розглянуто без участі власника майна, та не зазначено його процесуальний статус у даному кримінальному провадженні.
Крім того, апелянти вказували на те, що оскаржувана ухвала постановлена без участі та повідомлення ОСОБА_10 , копія ухвали слідчого судді йому не надсилалася, про наявність даної ухвали ОСОБА_10 та його захиснику ОСОБА_14 стало відомо 05.03.2021 та цього ж дня отримано її копію.
Власник майна ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна або його захисника.
Як зазначено у апеляційній скарзі та підтверджується даними наявної у матеріалах справи розписки, копію оскаржуваної ухвали вручено захиснику ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_10 05.03.2021, та 10.03.2021 подано апеляційну скаргу, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000923 від 07.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Згідно даних клопотання, невстановлені особи організували на території міста Києва та в інших регіонах України діяльність дейтінгового агентства за умовною назвою «Irens», які за попередньою змовою, з корисливих мотивів, діючи умисно, використовуючи шкідливе програмне забезпечення, створили зазначене електронне дейтінгове агентство без відповідної юридичної реєстрації з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та іноземців.
Представники зазначеного електронного дейтінгового агентства використовують ресурси міжнародних Інтернет порталів: «Find-bride», «Prime Date», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та інші, для партнерської реєстрації та організації листування з громадянами України та іноземних держав.
Вищевказані особи забезпечують створення та реєстрацію на міжнародних Інтернет порталах облікові записи від імені осіб жіночої статі громадянок України для здійснення листування з громадянами України та іноземних держав.
Забезпечення функціонування незаконної діяльності дейтінгового агентства «Irens», здійснюється вищевказаними особами шляхом залучення осіб, в тому числі чоловічої статі та неповнолітніх, які офіційно не оформлені та не працевлаштовані.
В подальшому, особи, від імені яких створені ці облікові записи, не беруть участь у проведенні листування, а замість них на повідомлення відповідають особи, які залучені до протиправної діяльності та виконують функції з організації листування.
Для загальних користувачів обмін повідомлень є платною послугою, які вони сплачують на окремий електронний гаманець вказаних міжнародних Інтернет порталів, адміністрація яких утримує певний відсоток за обслуговування, а решту перераховує на облікові записи партнерських дейтінгових агентств, з якими проводилось листування.
Для забезпечення функціонування протиправної схеми та організації листування організаторами використовується онлайн ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розповсюджує шкідливі програмні коди з метою залучення великої кількості осіб для знайомства.
Як встановлено в ході здійснення досудового розслідування, діяльність дейтінгового агентства за умовною назвою «Irens» контролюється ОСОБА_10 .
З метою здійснення протиправної діяльності ОСОБА_10 використовує периферійну комп`ютерну техніку зі встановленим спеціальним програмним забезпеченням, яке розміщується в офісних приміщеннях у м. Київ та м. Одеса.
Ухвалою слідчого судді Голосіїського районного суду міста Києва від 18.01.2021 надано дозвіл слідчому в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_13 , слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000923, відомості щодо якого внесені 07.10.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на проведення обшуку приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано за ОСОБА_12 , з метою відшукання та вилучення речей і документів.
Згідно протоколу обшуку від 18.02.2021, складеного слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_15 , на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук у приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено майно, а саме: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_13 від 20.02.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000923 майно, яке вилучене 18.02.2021 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр).

23.02.2021 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням від 20.02.2021, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000923, яке вилучено 18.02.2021 у ході обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованій на праві власності за ОСОБА_12 , а саме: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24.02.2021 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на майно, яке вилучено 18.02.2021 під час проведення обшуку у приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано за ОСОБА_12 , а саме на: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр).

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, яке вилучено 18.02.2021 під час проведення обшуку у приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якого зареєстровано за ОСОБА_12 , а саме на: жорсткий диск Silicon Power в корпусі чорного кольору з обідком зеленого кольору; грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) Євро: купюрами номіналом по 100 євро (250 купюр) та 500 Євро (100 купюр), з тих підстав, що дане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000923 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені гроші є власністю ОСОБА_10 , отримані ним у виді виплаченого доходу від володіння корпоративними правами підприємств, а також те, що останній має статус третьої особи у кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, як убачається із даних клопотання прокурора, органом досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_10 до кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
У зв`язку з наведеним, посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а також те, що матеріали клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять будь-яких конкретних даних про подію кримінального правопорушення, є безпідставним, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри. Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих прокурором до клопотання матеріалах.
Твердження захисника про те, що постанова слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять відомостей про те, які конкретно ознаки речового доказу, передбачені ст. 98 КПК України, має вилучене майно, які саме обставини можуть бути встановлені під час кримінального провадження цим майном, та яким чином може бути використане дане майно як доказ у кримінальному провадженні, спростовуються матеріалами судового провадження.
Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучений жорсткий диск Silicon Power може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а вилучені грошові кошти могли бути отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення вичерпного переліку майна, та не надано дозвіл на вилучення грошових коштів та носіїв інформації, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, це не перешкоджає тимчасовому вилученню майна за наявності на те законних підстав, та накладенню на нього арешту.
Твердження апелянта про те, що слідчий суддя не зазначив, які саме ризики є підтвердженими, та які докази підтверджують їх існування, а також не вказав, яким чином незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження вплине на дієвість кримінального провадження, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
Посилання захисника на те, що слідчим суддею, в порушення вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна, колегія суддів вважає надуманими, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею клопотання прокурора про арешт тимчасово вилучено майна розглянуто без участі власника майна, та не зазначено його процесуальний статус у даному кримінальному провадженні, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, у відповідності до вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя, за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження посилання апелянта на те, що клопотання прокурора подане та розглянуто слідчим суддею з порушенням правил територіальної підсудності.
Так, у відповідності. до п. а) ч. 1 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є, серед іншого, слідчі підрозділи органів Національної поліції.
Як убачається із матеріалів судового провадження, постановою заступника начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_16 від 18.01.2021 про внесення змін до групи слідчих, місцем розташування органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000923 визначеноприміщення слідчого управління за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, що знаходиться у Голосіївському районі міста Києва (а.с.5-7).
З наведеного убачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000923 є слідче управління Головне управління Національної поліції, яке згідно матеріалів судового провадження, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, а тому подане прокуроромклопотання у кримінальному провадженні № 0000923 підлягає розгляду Голосіївським районним судомміста Києва, у зв`язку з чим доводи апелянта у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3