Провадження № 11-кп/4808/235/21
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень № 0002148, № 0003174, № 0002040 та № 0003864 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, без місця реєстрації, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_2 , раніше неодноразово судимого, остання судимість 22 травня 2012 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, яке відбуте повністю,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк два роки;

- за ч. 2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обрану у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 8119 (вісім тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 65 копійок матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь 618 (шістсот вісімнадцять) гривень матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь його потерпілого 29733 (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять три) гривні матеріальної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 2122 (дві тисячі сто двадцять дві) гривні 28 копійок витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суду першої інстанції.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що обвинувальний вирок ухвалено без участі захисника. Пояснює, що він відмовився від адвоката, але перебуває на обліку в наркологічному диспансері на ЗПТ на метадоні. Вважає, що участь захисника є обов`язкова, оскільки наркотик має негативні побічні ефекти, впливає на психіку, він не в повній мірі усвідомлює свої дії. Вказує, що визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в суді через те, що прокурор запевнив його у призначенні покарання на строк три роки, а також під дією наркотичного препарату, який прийняв перед судовим засіданням в межах програми ЗПТ. Посилається на те, що суд не допитав ряд свідків та на недоведеність його винуватості. Також зазначає, що ще він був під дією антидепресантів, тому що померла його мама.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на положення ч. 1 ст. 370 КПК України, ст. 59, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини. Вказує, що ОСОБА_6 08 квітня 2021 року подав заяву про відмову від захисника, яка судом прийнята. Проте, судом не враховано, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 виявляє ознаки РПП внаслідок вживання опіоїдів, у нього синдром залежності під клінічним наглядом на замісному режимі. Наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права. Вважає, що право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист було порушено. Керуючись змістом ч. 3 ст. 349 КПК України, зауважує, що суд визнав недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні. В той час, хоча обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, суд не з`ясував, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також не роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. На його думку, суд неправильно встановив порядок дослідження доказів. Зауважує, що на даний час обвинуваченим оскаржується законність засудження та висловлюється незгода з фактичними обставинами, які не досліджувалися, що вказує на істотність порушення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив: заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено при таких обставинах:

13 серпня 2016 року близько 10 год. ОСОБА_6 прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_10 з реалізації та надання в прокат велосипедів.

Перебуваючи в даному магазині у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме двома велосипедами. Після чого, ОСОБА_6 звернувся до продавця-консультанта ОСОБА_13 з приводу надання йому інформації щодо отримання в прокат двох велосипедів. Після роз`яснення продавцем-консультантом ОСОБА_6 з приводу необхідних документів для оформлення публічного договору щодо прокату велосипедів, останній, оглянувши потрібні йому велосипеди, покинув приміщення магазину.

В подальшому, того ж дня, близько 17 год. ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, знову прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 .

З метою приведення до виконання свого протиправного умислу на заволодіння чужим майном та з метою введення в оману продавця-консультанта, ОСОБА_6 уклав публічний договір № 8 терміном на одну добу до 17.30 год. 14 серпня 2016 рок, щодо прокату двох велосипедів та заплатив орендну плату в сумі 300 грн.

Після цього, ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні даного магазину, будучи введеним в оману, передав ОСОБА_6 велосипед марки «MERIDA» чорного кольору, вартість якого згідно з висновком експерта № 4.3-241/16 від 13 вересня 2016 року становить 9804,00 грн, та велосипед марки «Genesis» срібного кольору, із жовтою вилкою, вартість якого згідно з висновком експерта № 4.3-241/16 від 13 вересня 2016 року становить 4929,00 грн, які останній не мав на меті в подальшому повертати згідно з умовами договору.

14 серпня 2016 року ОСОБА_6 , не повернув велосипеди у термін вказаний в публічному договорі № 8, у зв`язку з чим ОСОБА_13 зателефонував до нього з вимогою повернення велосипедів, однак ОСОБА_6 в ході телефонної розмови повідомив, що продовжує термін оренди ще на одну добу та поверне велосипеди 15 серпня 2016 року з оплатою.

15 серпня 2016 року ОСОБА_6 , не маючи на меті виконувати умови договору, велосипеди не повернув, а 16 серпня 2016 року, перебуваючи на ринку, що по вул. Тичини в м. Івано-Франківську, продав їх невідомому чоловіку за грошові кошти в сумі 3000 грн.

Внаслідок протиправних дій, вчинених ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнову шкоду на загальну суму 14733,00 грн.

Крім цього, 30 липня 2017 року близько 00 год. 14 хв. ОСОБА_6 знаходився в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_3 , де побачив дитячий велосипед марки «Geoby DB 1631 QX», який належить потерпілій ОСОБА_9 та який знаходився без нагляду в коридорі загального користування сьомого поверху. В цей момент у ОСОБА_6 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав дитячий велосипед марки «Geoby DB 1631 QX», чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду, згідно з висновком експерта від 17 жовтня 2017 року № 4.3-252/17, в розмірі 618 грн.

Після цього, ОСОБА_6 із викраденим майном місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

23 травня 2018 року близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_6 знаходився у м. Івано-Франківську по вул. Івасюка, де побачив потерпілого ОСОБА_14 , який рухався по вказаній вище вулиці, неподалік будинку № 46. Під час руху останнього, ОСОБА_6 побачив на його шиї золотий ланцюжок. У цей час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій неправомірний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 та без застосування фізичного насильства відкрито викрав, а саме різким рухом руки зірвав з шиї золотий ланцюжок, вартість якого згідно з висновком експерта № 4.3-636/18 від 14 грудня 2018 року становить 8083,92 грн, на якому знаходилась срібна підвіска із зображенням ОСОБА_15 , вартість якої згідно з висновком експерта № 4.3-636/18 від 14 грудня 2018 року становить 35,73 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 8119,65 грн.

31 травня 2018 року близько 12 год. ОСОБА_6 знаходився на території дитячого майданчика, що по АДРЕСА_2 , де побачив малолітнього ОСОБА_16 , який сидячи на гойдалці поклав біле себе мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4А 2/32 Gb», чорного кольору, який належить потерпілій ОСОБА_17 . В подальшому у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій неправомірний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, підійшов до вказаної гойдалки, без застосування фізичного насильства, відкрито викрав у ОСОБА_18 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4А 2/32 Gb», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартість якого згідно з висновком експерта № 4.3-318/18 від 19 липня 2018 року становить 2100 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_6 із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду на вказану вище суму.

Обвинувачений ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило. Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про причини свого неприбуття.

Участь обвинуваченого ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч. 4 ст. 401 КПК України, не є обов`язковою, оскільки в апеляційному провадженні не порушується питання про погіршення його становище, та останнім не подано клопотання з проханням розглядати апеляційні скарги за його обов`язкової участі.

Оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності цих осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_12 підтримала апеляційні скарги;

- прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, вважаю, що суд першої інстанції при прийнятті вироку в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Відповідно до ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення як мінімум на такі гарантії на основі цілковитої рівності:

b) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту і спілкуватися з обраним самим ним захисником;

d) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника;

- якщо він не має захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника в будь-якому разі, коли інтереси правосуддя того вимагають, безплатно для нього в усякому такому випадку, коли у нього немає достатньо коштів для оплати цього захисника.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Згідно з ст. 7 КПК України право на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Суд зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником..., є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Санніно проти Італії» від 27 квітня 2006 року) забезпечення ефективного захисту є обов`язком суду.

Так, суд першої інстанції згідно з ухвалою від 20 жовтня 2016 року (а.п. 19 том 4) призначив обвинуваченому ОСОБА_6 захисника через регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області, оскільки він заявив таке клопотання, бажає мати захисника, але через відсутність коштів та з інших об`єктивних причин не може цього зробити.

Згідно з копією доручення від 25 жовтня 2016 року (а.п. 22 том 4) для надання безоплатної вторинної правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 призначено захисника ОСОБА_19 .

В судовому засіданні 25 вересня 2020 року ОСОБА_6 відмовився від захисника ОСОБА_19 , суд першої інстанції його відмову від захисника прийняв. (Журнал судового засідання (а.п. 239 том 5).

08 квітня 2021 року ОСОБА_20 написав заяву (а.п. 25 том 6), де зазначив, що в даному кримінальному провадженні захисника мати не бажає, сам зможе належно захистити свої інтереси, йому роз`яснено, що якщо він не має коштів на оплату адвоката, але має бажання його мати, за його клопотанням йому буде призначено адвоката-захисника судом.

В той час, як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 78/2017 ОСОБА_6 (а.п. 56-59 том 4) висновку судово-психіатричного експерта № 232/2018 (а.п. 102-105 том 5), висновку судово-психіатричного експерта № 17/2018 (а.п. 155-158 том 5), останній виявляє ознаки РПП внаслідок вживання опіоїдів, у нього синдром залежності під клінічним наглядом на замісному режимі (контрольована залежність), що згідно з МКХ-10 F 11,22.

Також, згідно з повідомленнями Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 11 жовтня 2017 року № 01-7/1842 та від 27 грудня 2018 року № № 01-7/3500 ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з 22 серпня 2011 року з діагнозом - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, с-ма залежності. (а.п. 194 том 4, а.п. 162 том 5).

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Суд апеляційної інстанції враховує, що для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери обвинувачених, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 № 8 роз`яснено, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча й визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Проаналізувавши дані про психічний стан, зазначені в експертизах, відомості з повідомлень про перебування на диспансерному обліку, його тривалість, та сукупність даних кримінального провадження, зокрема відносно особи обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність психічних вад у ОСОБА_6 перешкоджають йому повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 КПК України відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Проте, судом першої інстанції іншого захисника не залучено.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 користувався правовою допомогою захисника, з огляду на наявність відомостей, які вказують на наявність у нього психічних вад, які зумовлюють його обов`язкову участь, на думку суду апеляційної інстанції, суду першої інстанції необхідно було змінити захисника, а не приймати відмову від нього.

Не забезпечення обвинуваченому ОСОБА_6 права на кваліфіковану правову допомогу у кримінальному провадженні щодо нього, а також здійснення судового провадження без участі захисника є істотним порушенням його прав.

Також, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Суд повинен встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення; так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_6 вчинив: заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Хоча в матеріалах справи є заява ОСОБА_6 від 08 квітня 2021 року (а.п. 26 том 6) про те, що він розуміє суть та зміст фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з повним визнанням вини згідний на скорочене судове слідство, підтверджує, що його позиція є добровільною, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, з огляду на зміст апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , він фактично не визнав тих обставин, які ставились йому у вину згідно з обвинувальним актом, вважає їх недоведеними, заперечує свою винуватість.
Тому, зміст оскарженого вироку при таких поясненнях обвинуваченого ОСОБА_6 не дає підстав для висновку, що суд першої інстанції в повній мірі роз`яснив йому обставини висунутого обвинувачення, та, відповідно, перевірив обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідні для правової оцінки дій обвинуваченого та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на визначеність і категоричність вироку як судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, та позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень і прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на такі засади судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4