ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2096/21 Справа № 199/3955/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровсього районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Зугдіді Республіка Грузія,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Амур-Нижньодніпровсього районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення суми застави, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 28 серпня 2021 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення суд, врахувавши, ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, не має власного житла у місті Дніпрі, й у разі доведення винуватості йому може бути призначено покарання до 6 років позбавлення волі, із застосуванням вимоги ч. 1 ст.71 КК України, встановивши, що ризики переховування від суду, можливість перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини, вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, є такими, що продовжують існувати й дійшов висновку, що більш м`які альтернативні запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й для запобігання встановленим судом ризикам необхідно продовжити застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, суд не знайшов підстав для зменшення суми застави, та дійшов висновку про необхідність відмови стороні захисту в задоволенні клопотання.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 й застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді застави.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на незаконність рішення суду. На переконання захисника, рішення суду є належним чином не обґрунтованим, а ризики заявлені прокурором не встановлені, оскільки, враховуючи, що потерпіла до обвинуваченого не має жодних претензій, а свідками у провадженні є працівники поліції, ризик впливу на потерпілу та свідків є надуманим. Разом з цим, захисник вказує, що ОСОБА_9 не є громадянином України та не володіє державною мовою, та судом в порушення вимог закону не було надано ОСОБА_8 перекладу жодного процесуального документу у провадженні. З огляду на викладене, адвокат вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а запобіжний захід зміні на більш м`який у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що від ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_5 і прокурора не надходило клопотань про участь у розгляді апеляційної скарги, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд цієї апеляційної без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, які внесено до ЄРДР за №0000279 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

30 червня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання сторони захисту про зменшення суми застави, визначеної попередньою ухвалою слідчого судді.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його особу, який є громадянином іншої держави, не має власного житла у місті Дніпрі, обвинувачуються у вчиненні злочину проти власності, вчиненого в період іспитового строку, та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, а саме позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, та визначення остаточного покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України.
За таких умов суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від суду, перешкоджаня кримінальному провадженню, скоєння інших кримінальних правопорушень, вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 й доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З огляду на викладене, доводи захисника в скарзі, про те що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту, що суд не надав належної оціни тому, що ОСОБА_11 громадянином іншої держави та не володіє українською мовою, не відповідають наданим апеляційному суду матеріалам провадження, адже, як видно із оскаржуваної ухвали, при вирішенні питання про необхідність продовження щодо ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні був присутній перекладач ОСОБА_12 .

Окрім того, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру, раніше визначеної застави, який, не виходить за межі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, й визначено з урахуванням обставин провадження, є співмірним з існуючими у провадженні ризиками, й на переконання апеляційного суду, достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним дня нього.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровсього районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4