Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2667/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вказує, що ухвала суду винесена без належного з`ясування даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та обставин, що слугували підставою для оголошення ОСОБА_6 в розшук. Посилається на те, що прокурором в судовому засіданні не було доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначає, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 є неодноразово судимим та має схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень не відповідають дійсності. Звертає увагу на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_6 , залишено попередній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 діб по 14 лютого 2021 року, включно, а на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначено розмір застави 21 020 грн.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, двічі перебував у розшуку по даному кримінальному провадженню, не має постійного місця проживання. Суд зазначив, що існують обґрунтовані ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілих, які ще не були допитані у даному кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.
Перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
В провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.1 ст.190 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, 17.12.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на два місяці обвинуваченому ОСОБА_6 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який запобіжний захід, заперечення прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочину свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .
Доводи захисту про те, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 є неодноразово судимим та має схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень не відповідають дійсності, колегія суддів вважає безпідставними. Як встановлено з матеріалів провадження, в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні посилання на судимості обвинуваченого ОСОБА_6 , разом з тим з нього вбачається, що обвинувачений неодноразово у ході досудового розслідування не з`являвся до слідчого, був відсутній за місцем проживання, через що досудове слідство зупинялось двічі, а ОСОБА_6 двічі оголошувався у розшук.
Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, двічі перебував у розшуку по даному кримінальному провадженню, не має постійного місця проживання, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з правом внесення застави та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :