Справа № 201/7061/21
Провадження № 1-кс/201/2251/2021
УХВАЛА
Іменем України
20 липня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529 від 15.07.2021 року, внесеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, в обґрунтування якого прокурор зазначає, що 15.07.2021 року до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби "102" про те що, 15.07.2021 року приблизно о 03:43 год. співробітниками УПП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 112 Д, зупинено автомобіль марки "OPEL VECTRA" д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці автомобіля було виявлено механічне втручання у VIN-код.
15.07.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України.
15.07.2021 року під час огляду вилучено транспортний засіб - автомобіль марки "OPEL VECTRA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, VIN: НОМЕР_2 з ознаками підробки; ключ від автомобілю, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .
Постановою дізнавача від 15.07.2021 року вказаний автомобіль ключ від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами.
У зв`язку з необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер кузова, номер двигуна, ідентифікаційний номер транспортного засобу та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.
Дізнавач ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області і прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від дізнавача надійшла заява, в якій він просив клопотання розглянути без його участі і задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі сторін з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

В силу ст. 107 КПК України, у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступних висновків.

Норми права, які регулюють питання про арешт тимчасово вилученого майна.
У відповідності до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У відповідності до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

Щодо підстав для зупинки автомобіля.
До клопотання додано копію рапорту працівника поліції, згідно якого ОСОБА_4 зупинено на підставі п.3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Пункт 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» визначає підстави зупинення працівником полії транспортного засобу, а саме: якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

У клопотанні підстави зупинення автомобіля не зазначена, не викладені фактичні підстави для зупинки та огляду автомобіля, а лише зазначена норма закону, яка визначає підстави для зупинки.

Обставини зупинки автомобіля дізнавачем/прокурором спростовані не були.

З урахуванням інформації, викладеної в рапорті поліцейського, пояснень ОСОБА_4 , наданих начальнику ВП № 5, слідчий суддя приходить до висновку, що підстав для зупинки автомобілю не було.

Щодо проведеного огляду автомобіля.
До клопотання додано протокол огляду місця події від 15.07.2021 року, проте із змісту вказаного документа вбачається, що фактично мав місце не огляд місця події, а огляд транспортного засобу, який повинен проводитися у порядку, визначеному ст.234КПК України, оскільки відповідно до ч.2 ст. 233 КПК України транспортний засіб є іншим володінням особи.

Ухвали слідчого судді про легалізацію вказаного огляду слідчому судді не надано.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КПК України, спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України - для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Отже під час досудового розслідування кримінального провадження у випадку необхідності одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, до участі в огляді може бути запрошений спеціаліст сторонами кримінального провадження (тобто слідчим, прокурором, потерпілим, захисником та іншими особами, які є сторонами досудового розслідування).

У даному випадку огляд автомобіля проведено без участі спеціаліста, а згідно чинного КПК України слідчий не уповноважений на надання такого висновку як наявність саме механічного втручання у VIN-код.

Також слід зазначити, що з протоколу огляду місця події від 15.07.2021 року, вбачається, що в ході проведення огляду автомобіля застосовувалася фотозйомка зазначеної слідчої дії, проте протокол не має додатків - фототаблиць, належним чином виготовлених, упакованих і засвідчених підписами учасників огляду, які б підтверджували вказані в клопотанні обставини.

До того ж до клопотання не долучено згоду ОСОБА_4 на проведення вказаного огляду.

Щодо підстав для накладання арешту.
Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення, в межах заявленого клопотання не доведено, що на даний час існують підстави для висновку про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, дані про яке містяться у витягу з ЄРДР № 0000529 від 15.07.2021 року, зокрема, що є підстави вважати, що має місце знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або мала місце зміна номерних знаків кузову транспортного засобу; в клопотанні та долучених до нього матеріалах міститься лише припущення про те, що VIN-код автомобіля має ознаки механічного втручання, проте таке припущення слідчого не доведено належними та допустимими доказами, оскільки є припущенням самого слідчого, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення.

Також стороною обвинувачення не доведено, що тимчасово вилучений автомобіль "OPEL VECTRA" д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, та відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні, на теперішній час, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні слідчого, не доведено їх значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, а тому клопотання про арешт майна на підставі п. 1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, задоволенню не підлягає. Інші підстави для накладення арешту, передбачені статтею 170 КПК України, стороною обвинувачення не були встановлені та не відображені у тексті клопотання.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», рішенні від 14 лютого 2008 року «Кобець проти України» (заява №16437/04) , рішенні від 04 вересня 2014 року «Рудяк проти України» (заява №40514/06) , неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

На думку слідчого судді, сумнівний характер наведених у клопотанні доводів та долучених до нього доказів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 168 рішення Суд наголошує на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Всупереч вимогам ч.3, ч.4, ч.5 ст.132, ст.ст. 170,171,173 КПК України, стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в даному клопотанні, оскільки правові підстави для арешту майна відсутні.

Додатково слідчий суддя зазначає, що клопотання взагалі не містить правового обґрунтування необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно у вигляді свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

За викладених обставин відсутні підстави для арешту автомобіля.

Отже, з урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання про накладання арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна, відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1