В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 609/129/18

1-кп/609/1/2021

19 квітня 2021 року м. Шумськ
Шумський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючий суддя: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4
захисників адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шумського районного суду суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000290 від 29 листопада 2017 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, не одруженої, не працюючої, не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в одержанні службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь якої дії з використанням наданої їй влади, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Так, органом досудового розслідування встановлено, що рішенням Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області №1 від 12 листопада 2015 року визнано повноваження Цеценівського сільського голови ОСОБА_4 , обраної на чергових виборах Цеценівського сільського голови 25 жовтня 2015 року в силу чого остання, будучи службовою особою, яка відповідно до п.2 примітки до ст. 368 КК України займає відповідальне становище та є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно пп. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», діючи умисно, з метою власного збагачення, використовуючи надану їй владу усупереч інтересам служби, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 368 КК України за наступних обставин.
Так, згідно з п.п. 1, 3 ст. 12 п.п. 2, 3, 7, 8 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади, очолює відповідний комітет відповідної сільської ради та головує на її засіданнях, організовує роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, підписує ухвалені радою та виконавчим комітетом рішення, здійснює керівництво апаратом виконавчого комітету відповідної ради, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.
В кінці вересня ( точної дати досудовим розслідуванням не встановлено ), як до посадової особи Цеценівського сільського голови ОСОБА_4 , яка перебувала в приміщенні Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області, звернувся ОСОБА_7 з приводу прийняття заяви про надання йому погодження на відведення земельної ділянки, загальною площею 1,8 га. з метою оренди та сприяння у розгляді цієї заяви на сесії сільської ради.
Тоді ж, в ході розмови, переслідуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вона, як Цеценівський сільський голова, який очолює виконавчий комітет сільської ради та підписує прийняті нею рішення згідно законодавства, уповноважена на прийняття заяви, повідомила ОСОБА_7 , що з врахуванням наданих владних повноважень посприяє у видачі рішення за її підписом про надання погодження на відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду.
Згодом, 24 листопада 2017 року до ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що відповідно до сформованого нею порядку денного сесія по розгляду його заяви відбудеться 27 листопада 2017 року о 14 годині, на що ОСОБА_7 повідомив, що не зможе бути присутнім на розгляді, оскільки буде за межами Тернопільської області. Крім цього ОСОБА_7 повідомив, що на сесію приїде його знайомий ОСОБА_8 .
Надалі 27 листопада 2017 року у приміщенні Цеценівської сільської ради Шумського району, що за адресою АДРЕСА_1 відбулася сесія по розгляду заяви ОСОБА_7 . Після сесії до ОСОБА_8 , який представляв інтереси ОСОБА_7 , підійшла ОСОБА_4 та повідомила, що за її сприяння у видачі та підписання нею рішення ОСОБА_7 повинен передати їй грошові кошти в сумі 1000 доларів США.
В подальшому 01 грудня 2017 року ОСОБА_7 прибув до Цеценівського сільського голови ОСОБА_4 , яка перебувала біля приміщення Цеценівської сільської ради Шумського району, щоб отримати рішення сесії про надання погодження на відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду.
Після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання неправомірної вигоди, 01 грудня 2017 року близько 14 години, перебуваючи поблизу приміщення Цеценівської сільської ради Шумського району ОСОБА_4 одержала від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 27155,8 гривень за прийняття заяви, сприяння у видачі рішення Цеценівської сільської ради № 121 від 27 листопада 2017 року про надання погодження на відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду ОСОБА_7 , площею 1,8 га. та його підписання.
Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно ОСОБА_4 лише в межах висунутого їй обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті від 31 січня 2018 року.
На переконання суду, в результаті дослідження, аналізу та оцінки досліджених судом доказів, не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК України, виходячи з нижченаведеного.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Сторона обвинувачення вважає доведеними обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого Кримінального правопорушення, посилаючись на надані суду письмові докази, речові докази, електронні докази та показання свідків, а саме заяву ОСОБА_7 , протоколи слідчих дій, протоколи тимчасового доступу до речей і документів, процесуальні рішення щодо НС(Р)Д та протоколи НС(Р)Д і додатки до них, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Позиція обвинуваченої та захисту.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України не визнала та пояснила, що не вчиняла жодних протиправних дій, не порушувала закон, не отримувала від ОСОБА_16 грошових коштів, просила суд виправдати її від звинувачень в отриманні неправомірної вигоди. Адвокати обвинуваченої захисники ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 вказували на неналежності та недопустимості доказів обвинувачення, оскільки останні зібрані органом досудового розслідування з грубим порушенням норм Кримінально процесуального права. Окремо останні вказали, що дії органів досудового розслідування носили явно провокативний характер з використанням агента провокатора. На підтвердження зазначеної обставини суду було надано вироки Козівського, Кременецького, Теребовлянського районних судів Тернопільської області, а також відповіді на адвокатські запити Козівської, Лідихівської сільських рад та Почаївської міської ради Тернопільської області.
Свідок ОСОБА_7 (заявник) в судовому засіданні показав суду, що після повернення із зони АТО вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю, оскільки мав пільги щодо отримання земельної ділянки, тому вирішив отримати землю сільськогосподарського призначення для вирощування малини, горіхів і в нього були знайомі, які могли йому у цьому допомогти. На початку осені він звернувся із заявою в Цеценівську сільську раду Шумського району Тернопільської області, однак заява довго не розглядалася, були постійні відмовки зі сторони сільського голови ОСОБА_4 , хоча засідання сесії сільської ради проводилися що два тижні. В селі Цеценівка він був тричі. Надалі він поїхав на роботу в м.Харків, а тому коли йому зателефонували, що буде відбуватися засідання, на якому будуть розглядати його заяву він попросив цим зайнятися знайомого його мами ОСОБА_17 . Згодом йому стало відомо, щоб отримати земельну ділянку необхідно «заплатити» ОСОБА_4 .
Такі дії обвинуваченої він розцінив, як вимагання неправомірної вигоди, а тому вирішив звернутися із заявою в правоохоронні органи.
Після того як сесія 27.11.2017 року прийняла позитивне для свідка рішення він повинен був звернутися із ним в Тернопільський геокадастр, але оскільки у нього після січня 2018 року були фінансові труднощі подальші документи він так і не виготовляв. Свідок також показав, що грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які він 01 грудня 2017 року передав ОСОБА_4 належали йому особисто, які він позичив у знайомих в середині листопада 2017 року.
Окрім того, відповідаючи на питання сторони захисту та уточнюючі питання головуючого свідок повідомив, що заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 він написав 01 грудня 2017 року, коли йому працівники правоохоронного органу вручили грошові кошти, 29 листопада 2017 року він дану заяву не міг написати, оскільки перебував в той час у м.Харків на заробітках.
Окрім цього свідок повідомив, що він ніколи не був зареєстрованим, як суб`єкт підприємницької діяльності, не здійснював і не здійснює будь - якої господарської діяльності.
Крім того суд звертає увагу, що під час допиту ОСОБА_7 давав суперечливі покази, які не узгоджуються з матеріалами справи, останній не міг згадати ім`я та по батькові знайомого його мами, який представляв його інтереси в Цеценівській сільській раді ( ОСОБА_8 ), спочатку стверджував, що події відбувалися в Підволочиському районі, стверджував, що він погано пам`ятає дати та цифри.
Свідок також не підтвердив того факту, що ОСОБА_4 особисто вимагала у нього неправомірну вигоду, про необхідність передати кошти для ОСОБА_4 йому сказав ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що Ростовського знає давно, близько чотирьох років, які передували даній події, і він особисто прохав його допомогти з питанням отримання земельної ділянки, хоча сам ОСОБА_18 повідомляв, що ОСОБА_8 є знайомим його мами і познайомилися вони незадовго вирішення питання надання земельної ділянки ОСОБА_18 .
Під час допиту ОСОБА_8 також стверджував, що при розмові з ОСОБА_4 вона не говорила йому, яку саме суму грошей їй потрібно передати за рішення про виділення земельної ділянки, але вона говорила, що потрібно щось дати, і саме ці слова він передав ОСОБА_18 надалі ОСОБА_8 стверджував, що ОСОБА_4 сама зателефонувала ОСОБА_18 та повідомила, що за позитивне вирішення питання їй потрібно передати 1000 доларів США. Проте сам ОСОБА_18 під час допиту стверджував, що суму йому назвав саме ОСОБА_8 . В подальшому, відповідаючи на запитання ОСОБА_8 не заперечував того факту, що саме він сказав ОСОБА_18 дати ОСОБА_4 грошові кошти, оскільки він знає, що за такі рішення дають гроші.
Також під час допиту ОСОБА_8 повідомив, що він неодноразово був заявником або свідком по декількох кримінальних провадженнях щодо вимагання і отримання неправомірної вигоди оскільки допомагав знайомим у вирішенні питання отримання земельних ділянок, чи оренди приміщень, але не пригадав скільки таких випадків мало місце.
Допитані в ході судового засідання свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , показали суду, що про факт вимагання чи отримання грошових коштів ОСОБА_4 їм нічого не відомо, останню охарактеризували лише з позитивної сторони. При прийнятті рішення і голосування за заявою ОСОБА_7 керувалися внутрішнім переконання, ОСОБА_4 на прийняття ними рішення жодним чином не впливала і сама участі в голосуванні не брала.
Судом досліджені і інші докази, надані стороною обвинувачення по кримінальному провадженню № 0000290 від 29.11.2017 р., в результаті дослідження яких встановлено наступні обставини.
Відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені на підставі заяви ОСОБА_19 від 29.11.2017 року в якій останній повідомляє про те, що ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем вимагає у нього неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США за прийняття позитивного рішення на сесії сільської ради про виділення земельної ділянки в розмірі 1,8 га. для ведення ОСГ. Дата внесення в ЄРДР 29.11.2017 року о 17:10:40 год. Орган досудового розслідування: головне управління Національної поліції в Тернопільській області.
Із протоколу огляду та вручення грошових коштів від 01 грудня 2017 року вбачається, що оперуповноважений УЗЕ ОСОБА_20 у зв`язку з виконання доручення прокурора відділу прокуратури Тернопільської області на підставі постанови про проведення негласної слідчо розшукової дії контролю за вчиненням злочину, за участі понятих, прізвища яких є нечитабельні без зазначення адреси проживання останніх, а також заявника ОСОБА_7 провів огляд та вручення грошових коштів в сумі 1000 доларів США, що належать ОСОБА_7 .
Із протоколу огляду місця події від 01.12.2017 року вбачається, що в ході проведення якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Кошти виявлено та вилучено у папці з документами, при їх просвіченні виявлено ознаки світіння.
Ухвалою Слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04.12.2017 року надано дозвіл на проведення огляду в службовому кабінеті Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 12.2017 року накладено арешт на грошові кошти в сумі 1000 доларів США 10 купюр кожна з яких номіналом по 100 доларів США із зазначенням серій та номерів купюр.
Висновком судово технічної експертизи підтверджено, що грошові кошти в сумі 1000 доларів США, вилучені у ОСОБА_4 виготовлені на підприємстві, що здійснює випуск грошових коштів.
Згідно з висновком судово технічної експертизи залишки спеціальної хімічної речовини, що виявлена на грошових коштах має спільну родову належність з наданим зразком спецприпарату, який використовувався при поміченні грошових коштів, що зафіксовано в протоколі огляду і вилучення грошових коштів.
Судом також досліджено результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій, підтверджених відповідними рішеннями клопотаннями, постановою та дорученням прокурора і ухвалою слідчого судді, яким зафіксовано розмову, що відбулася між ОСОБА_4 та ОСОБА_21 01 грудня 2017 року коли ОСОБА_4 передала ОСОБА_7 рішення сесії сільської ради, а останній, як вважає сторона обвинувачення, передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1000 доларів США.
Оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд викладає свої висновки.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Виконання завдань кримінального провадження повинно здійснюватися лише із застосуванням та дотриманням належної правової процедури. Належна правова процедура це встановлений кримінальним процесуальним законом порядок дій, який забезпечує прийняття законних, обґрунтованих і справедливих рішень.
Докази визнаються такими, що отримані незаконним шляхом, коли їх збирання і закріплення відбулося з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально процесуальним законодавством порядку або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Отже, умовами допустимості доказів є : одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом, одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку, належне оформлення джерела фактичних даних.
Згідно ч.1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності на взаємовз`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Внутрішнє переконання суду при оцінці доказів повинне ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому не повинна мати місце наперед визначена упередженість, тенденційність при оцінці доказів, впевненість у винності особи, діям якої дається оцінка.
Обов`язок доказування обставин вчинення кримінального правопорушення, в тому числі часу, місця та способу його вчинення згідно ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, на потерпілого.
Суд приходить до переконання, що наступні докази, надані суду стороною обвинувачення є недопустимими виходячи з наступного:
Витяг з ЄРДР № 0000290 від 29.11.2017 року та заява ОСОБА_18 .
Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про прядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншим засобом зв`язку.
Допитаний в ході судового розгляду ОСОБА_7 повідомив суду, що заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка надана стороною обвинувачення він 29.11.2017 року не писав. Вказана заява ним була написана в день, коли працівники поліції йому вручили грошові кошти, а саме 01 грудня 2017 року. 29 листопада 2017 року він перебував у м.Харків.
Зазначені факти свідчать про те, що будь якої правової підстави для внесення відомостей до ЄРДР в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України станом на 29.11.2017 року не було.
Заяву від 29.11.2017 року суд визнає недопустимою, оскільки остання не була складена та підписана в день, яким вона датована.
Факт внесення відомостей в ЄРДР без визначеної законом правової підстави свідчить про недопустимість зібраних доказів в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках на потерпілого.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям незалежності, допустимості та у своїй сукупності достатності для постановлення обвинувального вироку.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому КПК України.
Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі одержання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може покладатись суд при ухваленні рішення.
Згідно приписів ст.. 78 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Тобто здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.
Як убачається із матеріалів справи, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 орган досудового розслідування діяв поза межами, визначеними КПК України повноважень.
Так, кримінальне провадження було розпочате прокурором за заявою ОСОБА_7 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Даний факт підтверджується номером внесення до ЄРДР.
Згідно зі ст. 216 КПК України дане кримінальне правопорушення віднесено до підслідності слідчих органів Національної поліції.
У відповідності до імперативних вимог ч.1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Тому, розпочавши дане кримінальне правопорушення прокурор, на підставі ч. 7 ст. 214 КПК України зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності, визначених ст.ст. 216, 218 КПК України передати наявні у нього матеріали до слідчих органів Національної поліції та доручити проведення органу досудового розслідування по місцю вчинення (чи готування) кримінального правопорушення. Тобто органом досудового розслідування, у відповідності до вимог КПК України, в даному випадку повинно було бути Шумське відділення поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області.
Проте всупереч приписам процесуального закону органи прокуратури 29 листопада 2017 року доручили проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчому управлінню ГУНП в Тернопільській області (вказане доручення відображене в п.2 розділу 1 «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» Реєстру матеріалів досудового розслідування), тобто процесуальним прокурором ОСОБА_22 було визначено органом досудового розслідування слідчий підрозділ вищого рівня, а саме: СУ ГУНП в Тернопільській області, а не орган досудового розслідування за територіальної підслідністю.
Так, підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст.ст. 216, 218 КПК України. Натомість за змістом ч.5 ст. 36 КПК України генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України іншому органу досудового розслідування.
Тобто передумовою реалізації прокурором передбачених ч.5 ст. 36 КПК України повноважень має бути здійснення відповідним органом, визначеним у ст.ст. 216, 218 КПК України досудового розслідування у кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності. Окрім цього вказане процесуальне рішення може прийматися виключно колом суб`єктів, а саме: Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першим заступником та заступниками.
Разом з тим в даному випадку кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, в порушення приписів ч. 7 ст. 214 КПК України не передавалося з дотриманням правил підслідності слідчим органам національної поліції для здійснення досудового розслідування. Тому, передбачених ч.5 ст. 36 КПК України підстав доручати здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні іншому органу ніж той, що прямо визначений у ст.ст. 216, 218 КПК України у прокурора не було. Також суд вказує на той факт, що доручення здійснення досудового розслідування СУ ГУНП в Тернопільській області міг дати лише Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники, проте жоден із перерахованих суб`єктів відповідного процесуального рішення не приймав.
За вказаних обставин суд вважає, що всі зібрані докази в межах даного кримінального провадження, які сторона обвинувачення подала в судовому засіданні на підтвердження винуватості ОСОБА_4 є недопустимими з підстав, визначених п.2 ч. 3 ст. 87 КПК України, а процесуальні рішення, які приймалися органом досудового розслідування складені не уповноваженою особою.
Дана позиція відображена у постанові Верховного суду від 14 квітня 2020 року справа № 761/34909/17.
Окрім того відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив правопорушення був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визнані приписами права і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
У відповідності до п.17 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що досудове слідство (як форма досудового розслідування) здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 38 КПК України керівник органу досудового розслідування визначає слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначити старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Таким чином повноваження слідчого чи групи слідчих у конкретному кримінальному провадженні визначаються процесуальним рішенням керівника органу досудового розслідування і лише після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Пунктом 8 ч.1 ст. 3 КПК України встановлено, що керівник органу досудового розслідування це начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.
Отже, визначення керівником органу досудового розслідування слідчого (групи слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у контрактному кримінальному провадженні є кримінально процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
Чинний КПК України у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора, приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча ст. 39 КПК України і не передбачає для керівника органу досудового розслідування специфічної форми рішення про визначення слідчого (групи слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається із тлумачень положень ст.110 у взаємодії із положеннями ст.ст. 3, 36, 38, 39 КПК України.
Виконання вимог кримінально процесуального закону забезпечується дотриманням кримінально процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про призначення (визначення) слідчого або групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні має відповідати вимогам ст. 110 КПК України у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Таким чином, за вказаних обставин, досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000290 від 29.11.2017 року міг здійснювати слідчий, чи група слідчих, які визначені відповідним процесуальним рішенням керівника органу досудового розслідування.
Проте під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення така постанова чи будь яке інше процесуальне рішення про доручення здійснення досудового розслідування старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 не надавалася.
Також прокурором під час розгляду даного кримінального провадження було підтверджено про відсутність зазначених вище процесуальних документів.
Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
У кримінально процесуальній доктрині загально визначеними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело, належний суб`єкт, належна процесуальна форма, належна фіксація, належна процедура, належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і слідчого.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч.1 ст. 87 КПК України).
У випадку здійснення слідчим, який не визначений керівником органу досудового розслідування як такий, що здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачений ст. 40 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Виходячи із наведеного, відсутність постанови (процесуального рішення) про призначення (визначення) слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи слідчих, які здійснюватимуть повноваження слідчих у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.
За вказаних обставин суд вважає, що всі зібрані докази в межах даного кримінального провадження, які сторона обвинувачення надала суду на підтвердження винуватості ОСОБА_4 є недопустимими з підстав визначених ч.1 та п.2 ч.3 ст. 87 КПК України, а процесуальні рішення, які приймалися слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 в межах даного кримінального провадження складені не уповноваженою особою.
Аналогічна позиція відображена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15).
Окрім зазначеного вище суд вважає, що ряд доказів отримані також і з іншими порушеннями вимог КПК України, що слугує додатковою підставою визнання їх недопустимими, зокрема:
- Протокол огляду та вручення грошових коштів від 01 грудня 2017 року.
Даний протокол складено оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_20 в межах проведеної негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину, за дорученням прокурора та на підставі Постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 31 листопада 2017 року.
Огляд проводився з 11 год. 00 хв. по 11 год. 40 хв. 01 грудня 2017 року в службовому кабінеті №22 за адресою м.Тернопіль, вул. Н.Яремчука, 34, за участі двох понятих.
За результатами вказаної НСР дії оглянуто та вручено ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які були оброблені спеціальним хімічним барвником Промінь 1. Окрім цього на аркуш паперу білого кольору була нанесена спеціальна хімічна речовина. Вказаний аркуш паперу було поміщено до поштового конверту, який був запечатаний та на якому поставили свої підписи поняті та присутні особи. До протоколу виготовлений додаток у виді світлокопій грошових коштів.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 246 КПК України проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органи, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально виконавчої служби, органів Державної прикордонної служби України. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатися також інші особи.
Відповідно до п. 3.1,3.2,3.3 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні ( Наказ № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 року) слідчий може проводити негласні слідчі (розшукові) дії самостійно, спільно з уповноваженими оперативними підрозділами, залучати до їх проведення інших осіб, а також доручати їх проведення уповноваженим оперативним підрозділам (п.6 ст. 246 КПК України) Порядок надання доручень на проведення негласної слідчої (розшукової) дії встановлюється інструкцією. Слідчий, прокурор надсилає доручення керівнику органу, під юрисдикцією якого знаходяться місце вчинення кримінального правопорушення і у складі якого знаходяться орган розслідування та/або оперативні підрозділи, уповноважені на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Виходячи із аналізу вказаних норм підставою проведення оперативним підрозділом негласних слідчих (розшукових) дій є доручення слідчого або прокурора.
Проте в межах даного кримінального провадження таке доручення суду не надавалося, а також не відкривалося стороні захисту при виконанні ст. 290 КПК України. Також прокурором було підтверджено, що таке доручення відсутнє в матеріалах кримінального провадження.
Окрім цього, підставою проведення вказаної слідчої дії є Постанова про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 31 листопада 2017 року.
Проте стороні захисту така постанова від вказаної дати не відкривалася і суду не надавалася.
Вказана слідча дія проводилася в межах негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину, проте всупереч вимог КПК та інструкції матеріальний носій інформації не пройшов процедури розтаємнення. Вказані порушення свідчать про недотримання процедури визначеної КПК України для проведення таких слідчих дій.
В протоколі зазначено присутність двох понятих, яких неможливо ідентифікувати та визначити їх місце проживання, що призвело до порушення права на захист, оскільки сторона захисту не змогла реалізувати право виклику в судове засідання та допиту вказаних понятих.
Додаток до протоколу складено з порушенням вимог ст. 105 КПК України оскільки не підписаний учасниками слідчої дії.
Щодо протоколу за результатами контролю за вчиненням злочину від 04 грудня 2017 року.
Даний протокол складено оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 в межах проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину, за дорученням прокурора та на підставі Постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 30 листопада 2017 року.
Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що заявнику ОСОБА_7 в період з 09 год. 00хв. по 09 год. 30 хв. 01 грудня 2017 року було оглянуто та вручено грошові кошти в сумі 1000 доларів США.
За вказаних обставин Протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 04 грудня 2017 року та Протокол огляду та вручення грошових коштів від 01 грудня 2017 року містять суттєві розбіжності по часу вручення грошових коштів. У протоколі за результатами контролю за вчиненням злочину від 04 грудня 2017 року не відображено усіх учасників негласної слідчої (розшукової) дії та відсутні підписи учасників даної слідчої дії.
Підставою для проведення вказаної слідчої дії є Постанова про проведення негласної (слідчої) розшукової дії контроль за вчиненням злочину від 30 листопада 2017 року.
Проте стороні захисту така постанова не відкривалася і суду не надавалася.
Сам протокол не відповідає вимогам п. 5.25 Інструкції, а саме скасування грифів секретності здійснювалося працівниками РСО шляхом закреслення однією тонкою лінією попереднього грифа секретності та написання знизу або поруч позначки «Не таємно» Такі виправлення із зазначенням дати засвідчуються підписом начальника РСО або його заступника та скріплюються печаткою РСО.
Щодо протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контролю особи від 04 грудня 2017 року.
Даний протокол складено оперуповноваженим УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 в межах проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль, за дорученням прокурора від 29 листопада 2017 року № 04/2/ - 2009т.
Підставою проведення оперативним підрозділом негласних слідчих (розшукових) дій є доручення слідчого або прокурора.
Зазначене доручення прокурора від 29 листопада 2017 року № 04/2/ - 2009т. не відкривалося стороні захисту при виконанні ст. 290 КПК України також не надавалося суду. Прокурором в судовому засіданні було підтверджено про відсутність останнього в матеріалах кримінального провадження.
Сам протокол не відповідає вимогам п. 5.25 Інструкції, а саме скасування грифів секретності здійснювалося працівниками РСО шляхом закреслення однією тонкою лінією попереднього грифа секретності та написання знизу або поруч позначки «Не таємно» Такі виправлення із зазначенням дати засвідчуються підписом начальника РСО або його заступника та скріплюються печаткою РСО.
У протоколі не відображено технічних характеристик та пристроїв, за допомогою яких проводилась негласна слідча дія аудіо відео контроль особи, що унеможливлює ідентифікацію учасників вказаної слідчої дії.
До вказаного протоколу долучено додаток, а саме мікро SDHC НА 16 гб. ІНВ. 443Т.
Оскільки додаток є невід`ємною частиною протоколу, а сам протокол визнається недопустимим доказом, то і вказаний додаток, на якому міститься аудіо та відео файли є недопустимим доказом.
Протокол освідування особи від 01 грудня 2017 року суд також вважає недопустимим доказом оскільки складений не уповноваженою особою.
Сама слідча дія проводилась оперативними працівниками УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України без наявності доручення слідчого, що суперечить вимогам ст.ст. 40 та 241 КПК України.
Під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_4 не роз`яснено прав, передбачених ст. 42 КПК України, та не роз`яснино положення ст. 63 Конституції України, що є порушенням права на захист, оскільки суд вважає, що під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_4 була затримана, в шикорому розумінні.
Протокол огляду від 01 грудня 2017 року є недопустимим доказом оскільки складений не уповноваженою особою
Сама слідча дія проводилася оперативними працівниками УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України без наявності доручення слідчого, що суперечить вимогам ст.ст. 40 та 237 КПК України.
В протоколі не відображено в межах якого кримінального провадження проводиться вказана слідча дія, а також відсутнє посилання та зазначення, що до протоколу долучається відеозапис огляду.
Під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_4 не роз`яснено прав, передбачених ст. 42 КПК України та положень ст. 63 Конституції України, що є порушенням права на захист.
Диск із записом огляду місця події є недопустимим доказом оскільки він не відображений в протоколі огляду як додаток, а час і дата створення відео файлу не відповідає часу і даті проведення слідчої дії.
Висновок експерта від 15.12.2017 р. № 1.1. 440/17 є недопустимим доказом через призму «плодів отруйного дерева» оскільки підставою її проведення була постанова про призначення технічної експертизи від 05 грудня 2017 року, яка складена не уповноваженою особою, а саме старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 .
Окрім цього, як вбачається із самої постанови, на експертизу направлено 6000 гривень, а експертне дослідження проводилося по 1000 доларів США.
Висновок експерта від 14.12.2017 року за № 2 983/17 є недопустимим доказом через призму плодів отруйного дерева, оскільки підставою її проведення була постанова про призначення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 05 грудня 2017 року, яка складена не уповноваженою особою, а саме слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 .
Окрім вказано суд звертає увагу на наступне: для проведення даної експертизи було надано контрольний взірець спеціальної хімічної речовини Промінь 1. Зокрема у відповідності до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 01 грудня 2017 року на аркуш паперу білого кольору було нанесено спеціальна хімічна речовина. Вказаний аркуш паперу було поміщено до поштового конверту, який був запечатаний та на якому поставили свої підписи поняті та присутні особи.
Проте із висновку експерта вбачається, що експерту надано контрольний взірець спеціальної хімічної речовини Промінь 1, який нанесено не на листок паперу білого кольору, а на предметне скельце, а конверт, в якому воно містилося підписано не учасниками слідчої дії, а оперуповноваженим ОСОБА_25 , який не був учасником слідчої дії.
Крім того суд звертає увагу, що речові докази - грошові кошти в сумі 1000 доларів США не були надані суду для огляду.
Підсумовуючи викладене суд приходить до переконання, що протокол огляду та вручення грошових коштів від 01 грудня 2017 року, протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 04 грудня 2017 року, протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи від 04 грудня 2017 року, протокол освідування особи від 04 грудня 2017 року, протокол огляду від 01 грудня 2017 року, диск із записом місця події, висновок експерта від 15.12.2017 р. № 1.1.-440/17 та висновок експерта від 14.12.2017 р. № 2 983/17 є недопустимими доказами в розумінні ст. 87 КПК України оскільки отримані з порушенням права на захист, з істотним порушенням прав та свобод людини та в результаті дій не уповноваженої особи.
Під час судового розгляду кримінального провадження захист заперечував винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК, вказуючи, серед іншого, на провокацію з боку органів досудового розслідування, що не було спростовано стороною обвинувачення. На підтвердження зазначеного факту сторона захисту надала наступні докази.
Так вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 14.01.2013 р. встановлено, що свідок у справі ОСОБА_8 в березня 2012 року разом із ОСОБА_26 відшукували в с.Козівка Козівського району приміщення для пилорами для чого зустрілися із сільським головою ОСОБА_27 , який вимагав у ОСОБА_28 неправомірну вигоду за передачу землі в оренду. 20 квітня 2012 року сесією Козівської сільської ради було прийнято рішення про надання дозволу оренди землі і в цей день ОСОБА_26 в присутності ОСОБА_8 передав ОСОБА_27 неправомірну вигоду, яку той вимагав.
В подальшому відповідаючи на адвокатський запит Козівська сільська рада повідомила, що ОСОБА_26 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 , на затвердження не надавав і відповідно рішення про його затвердження не приймалося З часу отримання рішення ОСОБА_26 будь яких робіт за вказаною адресою не проводилося, земельна ділянка за цією адресою з квітня 2012 року по грудень 2015 року не використовувалась, а 10.12.2015 року рішенням Козівської сільської ради №19 її передано в оренду ОСОБА_29
06 червня 2014 року Вироком Кременецького районного суду було засуджено ОСОБА_30 . Свідком по даній справі був ОСОБА_8 .
На адвокатський запит Лідихівська сільська рада Кременецького району повідомила, що 26.06.2012 року на сесії Лідихівської сільської ради Кременецького району Було прийняте рішення №206 Про надання дозволу гр. ОСОБА_8 на виготовлення проекту землеустрою, щодо надання земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 . Проте після прийняття згаданого рішення до сесії Лідихівської сільської ради проект відведення земельної ділянки не подавався і рішення з цього приводу не приймалося. Будь які роботи ОСОБА_8 за адресою надання земельної ділянки не проводилися. З червня 2012 року виділена для ОСОБА_8 земельна ділянка не використовується.
Вироком Кременецького районного суду від 09.06.2008 року визнано винним ОСОБА_31 за ч.1 ст. 368 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_32 звернувся до свого знайомого ОСОБА_8 з проханням допомогти у виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку. З цією метою він звернувся у Кременецький реєстраційний відділ Тернопільської регіональної філії Центру ДЗК та зібрав всі необхідні документи, але з метою прискорення видачі державного акту звернувся до начальника згаданої установи ОСОБА_33 . Проте за сприяння у швидкому виготовленні документів ОСОБА_34 вимагав від нього 400 доларів США, які він 25.06.2007 р. передав йому.
У відповідності до відповіді Почаївської міської ради у них відсутня інформація щодо рішення про затвердження технічної документації на земельну ділянку щодо оформлення на ОСОБА_35 .
Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13.12.2010 року засуджено ОСОБА_36 , який отримав неправомірну вигоду за сприяння в оформленні та затвердженні акту обстеження земельної ділянки на відкриття пункту приймання металобрухту.
У всіх зазначених випадках ні ОСОБА_8 , ні особи в інтересах яких він діяв після отримання відповідних рішень сільських рад в жоден орган для їх реалізації не зверталися та відповідно не використовувалися, тобто не вчиняли жодних дій, які б давали право використовувати отримане майно.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до переконання що дії ОСОБА_37 у даному кримінальному провадженні носили явний провокативний характер. Пояснюючи дії Рітушняка сторона обвинувачення зіслалася лише на його життєву позицію.
Як зазначив у своєму висновку Верховний Суд: встановлення обставин справи, яким обвинувачення не може дати розумного пояснення є підставою для розумного сумніву у доведенні винуватості особи ( постанова № 750/5469/18)
Підсумовуючи вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено перед судом, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Речові докази по справі:грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зберігаються у Тернопільській філії ПАТ КБ «Приватбанк» повернути власнику ОСОБА_7 , марлеві тампони, які передані на збереження у камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області, якими робились змиви з рук ОСОБА_4 знищити, решту документів залишити при матеріалах судової справи.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі складають 1385,08 гривень на залучення експертів, які у відповідності до ст. 124 КПК України можуть бути стягнуті з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку, у зв`язку з чим дані витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Речові докази по справі:
- грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зберігаються у Тернопільській філії ПАТ КБ «Приватбанк» повернути власнику ОСОБА_7 ;
- марлеві тампони, які передані на збереження у камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області, якими робились змиви з рук ОСОБА_4 знищити;
- решту документів залишити при матеріалах судової справи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1