Справа № 161/927/20 Провадження №11-кп/802/192/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0004752 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з неповною загальною середньою освітою, незаміжня, студентка Луцького педагогічного коледжу, раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) з призначенням покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин.
На підставі ст.105 КК України, звільнено неповнолітню ОСОБА_9 від призначеного покарання, застосувавши відносно неї примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 ч.2 п.3 КК України, у виді передачі неповнолітньої ОСОБА_9 під нагляд матері - ОСОБА_8 до досягнення нею повноліття строком на 1 (один) рік, але не пізніше 23 вересня 2021 року.

Вироком вирішено питання речових доказів.
ОСОБА_9 визнана винною у тому, що вона, 12.12.2019 о 14:18 год., перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в ТРЦ «ПортСіті», що по вул. Сухомлинського, 1 в м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу намагалась таємно викрасти з приміщення вищевказаного магазину жіночу кофту, артикул «WP501», вартістю 457,50 грн., а саме: перебуваючи в примірочній вказаного магазину помістила до свого рюкзака жіночу кофту, артикул «WP501», з метою подальшого безперешкодного її виносу за межі магазину, тобто виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчила злочин з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівниками вказаного магазину.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає, що при призначенні покарання судом допущено порушення норм матеріального права. Вказує на те, що неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_9 призначено покарання, яке не може бути їй призначене. Просить вирок суду змінити, виключити з вироку суду рішення про призначення покарання неповнолітній ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основані доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу та просила змінити вирок суду, обвинувачену, її захисника та законного представника, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009), правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), а також застосування до обвинуваченої положень ст.105 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд безпідставно призначив обвинуваченій покарання у виді громадських робіт, є обґрунтованими.
Цих вимог Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) судом першої інстанції не дотримано.
Згідно з ч.2 ст.273 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень листа ВССУ від 16.01.2017 №223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» зазначено, що судам необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень гл.29 КПК і розд. XI КК.

Відповідно до п.10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Аналіз наведених положень закону України про кримінальну відповідальність вказує на те, що у разі, якщо внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки неповнолітнього обвинуваченого на момент постановлення вироку, суд дійде до висновку, що останній не потребує застосування покарання, застосовує до нього примусові заходи виховного характеру, не призначаючи обвинуваченому покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.1, 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», визначено, що судам необхідно додержуватись вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися загальних засад кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України і розділу ХІ Загальної частини КК України.

Однак, суд першої інстанції перед ухваленням вироку не розглянув питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітньої обвинуваченої положень ст.105 КК України та призначив покарання у виді громадських робіт.

Як встановлено судом першої інстанції, неповнолітня ОСОБА_9 вчинила кримінальний проступок, вину у вчиненому визнала повністю, кримінальне правопорушення вчинила вперше та у неповнолітньому віці.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_9 не потребує застосування покарання, та є всі підстави для застосування до її примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, апеляційний суд визнає за необхідне задовольнити вимоги прокурора, змінити вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_9 в частині призначення покарання, а саме виключити з вироку суду посилання на призначення покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року рішення про призначення покарання неповнолітній ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протя гом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді