ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2021 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в кримінальному провадженні №0000029 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Круглик Хотинського району, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , гр. України, з вищою освітою, не одруженої, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючу завідувачкою акушерсько-гінекологічним відділенням КНП «Хотинська районна лікарня», не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України і їй призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона в період однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ЄУНСС 724/1704/19 провадження №11кп/822/89/21 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9 .
Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1256,08 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді завідувача пологово-гінекологічного відділення Хотинської центральної районної лікарні, будучи лікарем акушер-гінекологом вищої кваліфікаційної категорії, відповідно медичним працівником, професійними обов`язками якого, у відповідності до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта, забезпечення кваліфікованого медичного нагляду за перебігом вагітності та стаціонарна медична допомога при пологах, всупереч встановлених правил лікувального процесу, ОСОБА_6 під час прийняття пологів 25.01.2017 р. у ОСОБА_10 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, допустила ряд недоліків, які в подальшому призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі дитини.

Так, 23.01.2017 р. вагітну ОСОБА_10 госпіталізовано до відділення патології вагітних Хотинської ЦРЛ, де вона перебувала під лікарським наглядом до 25.01.2017 р. включно. В подальшому, 25.01.2017 р. о 15 год. у ОСОБА_10 почалася пологова діяльність, яку вела завідувач пологово-гінекологічного відділення Хотинської ЦРЛ ОСОБА_6 .

При спільному огляді ОСОБА_10 лікарем ОСОБА_11 та завідуючою пологово-гінекологічним відділенням Хотинської ЦРЛ ОСОБА_6 встановлено діагноз: «Пологи I/ 39-40 тижнів, головне передлежання, 1-й період латентна фаза. АВО- ізоімунізація. Плацентарна недостатність. Анемія вагітних легкого ступеня», розпочато спостереження за перебігом пологів, станом ОСОБА_10 та її плоду шляхом запису партограми, а також обрано план ведення пологів консервативний.

При цьому ОСОБА_6 , яка вела пологи ОСОБА_10 , не вірно визначила фактори прогнозування ризику перинатальної та материнської патології, сумарна кількість балів яких відповідала високому перинатальному ризику, отже роділля та плід потребували більш ретельного спостереження. Чого не було зробленою.

Того ж дня о 22 год. 30 хв. після проведення огляду роділлі завідувачкою пологово-гінекологічним відділенням ОСОБА_6 , зважаючи на те, що згідно даних партограми, голівка плоду ОСОБА_10 ще о 19 год. знаходилась в площині входу в малий таз і в даному випадку, зважаючи на повне відкриття шийки матки та відсутності прогресування опускання голівки, необхідно було провести невідкладні діагностичні заходи щодо ймовірного розвитку ускладнень та переглянути акушерську тактику ведення пологів, чого ОСОБА_6 не зробила.

Через неналежне ставлення ОСОБА_6 до виконання своїх професійних обов`язків, розвиток ускладнень в пологах та встановлення діагнозу «Клінічно вузький таз» у роділлі ОСОБА_10 було діагностовано під час консілярного огляду лише о 23 год. 30 хв. 25.01.2017 р., за результатами чого було прийнято рішення про зміну тактики ведення пологів та проведення ургентного кесаревого розтину, як це передбачено вимогами клінічного протоколу «Клінічно вузький таз», затвердженого наказом МОЗ України №782 від 29.12.2005 р. При оперативному втручанні, яке виконано 25.01.2017 р. в період з 23 год. 45 хв. до 00 год. 40 хв. було вилучено мертвого доношеного хлопчика. Причиною смерті дитини є інтранатальна гіпоксія, яка розвинулась в результаті гострого порушення матково-плацентарного кровообігу внаслідок крайового відшарування нормально розташованої плаценти на фоні однократного тугого обвиття відносно короткої пуповини навколо шиї та тулубу плоду.

На цей вирок захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ст.284 КПК України. Також просив допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , дослідити висновки комісійних експертиз №115 від 17.12.2017 р. та №106/107/18 від 30.01.2019 року.

На обґрунтування своїх вимог адвокат вказував, що в основу обвинувачення ОСОБА_6 покладені докази, які в своїй сукупності не підтверджують її вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.140 ч.2 КК України, є в певній мірі припущеннями і повинні трактуватися на користь обвинуваченої.

Під час судового розгляду кримінального провадження в результаті допиту обвинуваченої, свідків, дослідження письмових доказів, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Ні досудовим слідством, ні судом у вироку не розкрито які саме недоліки допустила ОСОБА_6 . Також у вироку зазначено, що породілля та плід потребували більш ретельного спостереження, але не розкрито в чому воно полягало і є незрозумілим.

Також апелянт вказував, що пред`явлено ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним щодо складових елементів злочину, а саме щодо об`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін. Вказував, що об`єктом злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України є неповнолітня дитина, а в потерпілої ОСОБА_10 під час пологів було вилучено мертвонароджений плід. При цьому посилався на висновки комісійних експертиз №115, 106, 107/18, де експерти вказують, що плід ОСОБА_10 загинув під час пологів та що в ході операції було вилучено плід чоловічої статі, а також показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .

Також, на думку апелянта, не розкрито належним чином і об`єктивну сторону злочину та не зазначено які саме дії не вчинила або вчинила неналежним чином ОСОБА_6 , що привели до смерті плоду. Обвинувачена постійно знаходилась в день пологів з потерпілою, вживала всіх необхідних заходів для нормального проведення пологів, організувала консиліум лікарів, вчасно і в обумовлений інструкцією термін організувала проведення операції. А тому не можна стверджувати, що ОСОБА_6 неналежним чином виконувала свої професійні обов`язки. Ще апелянт посилався на висновки комісійної судово-медичної експертизи №115, де вказано, що попереджуваність випадку антенатальної втрати гр. ОСОБА_10 комісія експертів вважає дискутабельним та не знайшла підстав для кваліфікації дій медперсоналу під час пологів гр. ОСОБА_10 як недбале ставлення до своїх обов`язків. Ще захисник посилався на показання свідків, які підтвердили правильність ведення пологів.

Також вказував, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №106/107-18 не можна визнати переконливим та категоричним, а є таким, що допускає припущення. Так, в цьому висновку наведені вислови: «не виключно станом на 22 год. 30 хв.», «не виключно, що була можливість уникнути тяжких наслідків». При цьому також посилався на ст.62 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора ОСОБА_5 , яка просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй дій при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній інстанції не оспорюються фактичні обставини, які досудовим слідством та судом кваліфіковано як вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.140ч.2 КК України, колегія суддів не наводить доказів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорено.

Що стосується тверджень захисника про те, що в діях його підзахисної відсутній склад кримінального правопорушення, то вони є необґрунтовані.

В даному випадку колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що одним з визначальних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні неналежного виконання нею своїх обов`язків медичного працівника через недбале до них ставлення є висновок експертизи №106,107/18 від 30.01.2019року, проведеного комісією експертів Головного бюро медово-медичної експертизи МОЗ України (т.1 а.с.206-278).

Згідно підсумків експертів, причиною смерті дитини у породіллі ОСОБА_10 є інтранатальна гіпоксія, яка розвинулась в результаті гострого порушення матково-плацентарного кровообігу внаслідок крайового відшарування нормально розташованої плаценти на фоні однократного тупого обвиття відносно короткої пуповини навколо шиї та тулубу плоду. Комісія експертів прийшла до висновку, що на момент народження дитина була мертвою. В п.5 ПІДСУМКІВ експерти вказали, що породіллі ОСОБА_10 діагноз «Плацентарна недостатність» встановлений був безпідставно. При госпіталізації ОСОБА_10 не було обрано тактику (план) ведення пологів, не визначено фактори ризику, як це передбачено вимогами клінічного протоколу з акушерсько-гінекологічної допомоги «Нормальні пологи», затвердженого наказом МОЗ України №624 від 03.11.2008р. Окрім того, не здійснено вимірювання висоти стояння дна матки та окружності живота, не відмічено відчуття рухів плоду самою жінкою, що є недоліком. Крім того, фактори ризику були визначені не вірно, не вказано наявність супутньої екстрагенітальної патології (хронічні захворювання нирок -1 бал) та в графі акушерський анамнез відсутня відмітка, що пологи є першими (1 бал). В даному випадку, сумарне число балів у трьох таблицях (3 бали) відповідало високому перинатальному ризику, а отже жінка та плід потребували більш ретельного спостереження, чого не було зроблено. В п.п.6,7.8 підсумків експерти вказали, що враховуючи дані результатів судово-медичної експертизи гістологічного архівного матеріалу (Висновок експерта №64), при якому виявлено зміни, характерні для інтранатальної гіпоксії плоду та беручи до уваги дані щоденникового запису від 25.01.2017 року 22.30 год (відсутнє просування голівки плоду при повному відкритті шийки матки), комісія вважає, що в даному випадку мала місце несвоєчасна (пізня) діагностика розвитку ускладнень в пологах (клінічно вузький таз), яка потребувала негайного перегляду акушерської тактики пологорозродження шляхом кесарського розтину, не виключно станом на 22.30 год., чого не було зроблено та є недоліком.

В даному випадку при своєчасній діагностиці ускладнень та терміновому пологорозродженні (до моменту відшарування плаценти), не виключно, що була можливість уникнути розвитку тяжких наслідків (смерті дитини).

Таким чином, між неналежним наданням медичної допомоги, обумовленим несвоєчасною діагностикою ускладнень в пологах та настанням смерті дитини вбачається причинно-наслідковий зв`язок(т.1 а.с.206-278).

Отже, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_6 , яка обстежувала породіллю ОСОБА_10 і несвоєчасно діагностувала у неї розвиток ускладнень в пологах і у зв`язку з цим не було прийнято рішення про негайне пологорозродження останньої шляхом кесарського розтину, що в подальшому призвело до смерті дитини внаслідок інтранатальної гіпоксії, в діях обвинуваченої є неналежне виконання, як медичним працівником, своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_10 - народження мертвої дитини.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченої, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано кваліфікував їх за ст.140ч.2 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, оскільки у породіллі ОСОБА_10 при кесарському розтині було вилучено мертвонароджений плід, а не живу дитину.

Саме цей факт виключає кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.140 КК України.

Відповідно до п.1.4 Інструкції з визначення критеріїв перинатального періоду, живонародженості та мертвонародженості, затвердженої наказом МОЗ України 29.03.2006 р. №179 (далі Інструкція), плід внутрішньоутробний продукт зачаття, починаючи з повного 12-го тижня вагітності (з 84 доби від першого дня останнього нормального менструального циклу) до вигнання/вилучення з організму матері.

Згідно п.1.3 Інструкції, мертвонародження вигнання або вилучення з організму матері плода з 22- повного тижня вагітності (з 154 доби від першого дня останнього нормального менструального циклу) або масою 500 г та більше, який не дихає та не виявляє будь-яких інших ознак життя, таких як серцебиття, пульсація пуповини або певні рухи скелетних м`язів.

Відповідно до п.1.7 Інструкції, інтранатальна смерть- загибель плода, що настала у першому або другому періоді пологів.

В ст.6 ч.2 Сімейного кодексу України зазначено, що неповнолітньою дитиною вважається дитина у віці від чотирнадцяти во вісімнадцяти років.

Оскільки в породіллі ОСОБА_10 було вилучено мертвонароджений плід чоловічої статі, цей плід не є неповнолітньою дитиною в розумінні ст.140 ч.2 КК України.

А тому колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок необхідно змінити і перекваліфікувати дії ОСОБА_6 зі ст.140 ч.2 КК України на ст.140 ч.1 КК України, оскільки вона неналежно виконувала, як медичний працівник, свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_10 - народження мертвої дитини, та призначити їй покарання за цей злочин.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк на більше двох років.

Злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів і найбільш суворе покарання за цей злочин передбачено у виді позбавлення волі на строк до двох років.

Оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин було вчинено нею 25.01.2017 року, з того часу минуло більше чотирьох років, вирок суду не набрав законної сили, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинувачену від відбування призначеного їй покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області в кримінальному провадженні №0000029 від 29.12.2020 р. по обвинуваченню ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.140 ч.2 КК України, змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 зі ст.140 ч.2 КК України на ст.140 ч.1 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення права займатися лікувальною діяльністю на три роки.
На підставі ст.49 ч.1 п.2 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія. Згідно з оригіналом: суддя