Справа № 579/1463/20
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кролевець справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрівка Кролевецького району Сумської області, громадянки України, працюючої кухарем Кролевецької ЗОШ № 7, незаміжньої, з вищою освітою, зареєстрованої за місцем проживання та проживаючої АДРЕСА_1 , не судимої,-

- за ч.4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що восени 2017 року ( точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено) отримала від лікаря Кролевецької ЦРЛ завідомо неправдивий документ довідку про перебування її на лікуванні в Кролевецькій ЦРЛ в період з 06.04.2009 по 19.04.2009. В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що видана їй вищевказана довідка є завідомо підробленою та відомості у ній є неправдивими, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, 22.01.2018 року подала вказану довідку разом з позовною заявою до Кролевецького районного суду Сумської області щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, до складу якої входить право на земельну ділянку (пай) площею 2,75 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Присеймівське» Кролевецького району Сумської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), тим самим використала завідомо підроблений документ.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Допитана в судовому засідання ОСОБА_4 вину у скоєному кримінальному проступку не визнала та дала показання про те , що уповноважила ОСОБА_6 на оформлення земельного паю. Остання збирала документи і зазначила, що одним з документів повинна бути довідка ЦРЛ. Вона попросила про це ОСОБА_7 , їй не відомо як останній узяв довідку. Довідку вона передала ОСОБА_6 , однак перед цим вона зазначала, що підставою пропуску строку подання заяви нотаріусу необхідно зазначати те, що вона фактично є власником спадкового майна на підставі заповіту і вважала себе такою, що спадщину прийняла. Вважала, що за наявності заповіту нічого робити не треба. ОСОБА_6 подала документи до суду. Вона, ОСОБА_8 , до суду довідку ЦРЛ не подавала, зазначену довідку використовувати не бажала , не згодна з пред`явленим обвинуваченням та формулюванням обвинувачення, просить її виправдати .

На виправданні обвинуваченої наполягав і захисник .

Свідок ОСОБА_9 в ході судового розгляду дала показання про те , що про використання завідомо підробленого документу їй нічого не відомо . Її допитували працівники поліції про лікаря ОСОБА_10 , який проживав у їхньому будинку.

Свідок ОСОБА_11 в ході судового розгляду дала показання про те , що про використання завідомо підробленого документу їй нічого не відомо . Її допитували працівники поліції про ОСОБА_10 , який проживав у їхньому будинку.

Свідок ОСОБА_12 в ході судового розгляду дав показання про те , що він особисто отримав довідку в ЦРЛ про те, що ОСОБА_4 хворіла . Таку довідку йому видав лікар ОСОБА_10 на його прохання. Йому не відомо, що ОСОБА_4 робила з довідкою. Реквізити довідки він не пам?ятає , зміст інформації, яка була зазначена в довідці, йому не відомий, також не відомо чи лікувалася ОСОБА_4 і чи була достовірною чи не достовірною інформація в довідці.

Свідок ОСОБА_6 в ході судового розгляду дала показання про те, що за характером роботи дізналася, що ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_13 , з?ясувала всі обставини. Запропонувала ОСОБА_4 звернутися до суду з позовною заявою про продовженя строку для прийняття спадщини . Також запропонувала надати їй довідку про поважність причин пропуску строку для приняття спадщини . ОСОБА_4 надала їй довідку , зміст та ревізити довідки не знає , відомо, що довідка була з лікарні про якусть травму. Вона склала позовну заяву та направила її до суду з додатками, серед інших і довідку з лікарні. Діяла на підтаві довіреності. Вона особисто підписала позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності позивача, зазначивши прописом прізвище ОСОБА_14 .

Обвинувачена в судовому засіданні пояснила, що показання свідка ОСОБА_6 частково не відповідають дійсності , що до отримання довідки вона просила не залучати її до позовної заяви , а після передачі довідки свідку, остання її запевняла, що в неї не буде ніяких проблем .

Крім показань свідків, сторона обвинувачення посилалась на такі матеріали як на письмові докази:

копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 липня 2018 року, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_13 . Спадщина складається з права на земельну частку пай розміром 2,75 га., що знаходиться на землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Присеймівське» Кролевецького району Сумської області (а.с.31);

довідку Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № ою9/1145, за змістом якої ОСОБА_10 працював в Кролевецькій ЦРЛ з 1 серпня 2011 року по 18 червня 2020 року (а.с.32);

довідку Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043, за змістом якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 1 квітня 2009 року по 1 травня 2009 року за наданням медичної допомоги не зверталась(а.с.33);

ксерокопію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, згідно якого спадкоємцю ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину , номер у спадковому реєстрі 62749116 (а.с.34).

Однак, дослідивши та перевіривши докази, надані стороною обвинувачення, суд приходить до переконання про відсутність фактів або інформації, які б у своїй сукупності могли свідчити про вчинення інкримінованого ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, наявність в її діях складу кримінального праворорушення, та доведеність вини останньої.

Суд вважає, що органом досудового розслідування не здобуто доказів за пред`явленим ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа, виходячи з наступного.

Відповідно до п 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, покладається на прокурора.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального судочинства є, зокрема застосування до кожного учасника кримінального провадження належної процедури.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стороні обвинувачення надано можливість та створено всі умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Виходячи з наведеного та сукупності досліджених доказів, стороною обвинувачення не доведено в суді час, місце, спосіб та інші обставини вчинення ОСОБА_4 використання завідомо підробленого документа.

Безпосереднім об?єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є законний порядок користування документами . Предмет кримінального правопорушення документ .

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред`явленні їх (для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного. Під ознаки цієї статті підпадає також використання справжнього, але чужого документа .

Підроблення посвідчення або іншого офіційного документа - це: а) повне виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній (відтворення як матеріальної форми, так і змісту носія інформації); б) внесення у справжній з точки зору форми документ неправдивих відомостей (наприклад, бездоганно оформлений листок тимчасової непрацездатності, виданий завідомо здоровій людині); в) зміна змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій (дописування, підтирання, підчистка, витравлення тексту тощо); г) підроблення відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа.

Відповідно до примітки ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Стороною обвинувачення не надано сам документ довідку Кролевецької ЦРЛ, на яку зроблено посилання в обвинувальному акті як на підроблений документ , не зазначено її реквізити. Довідку неможливо ідентифікувати.

Доказів того, що ОСОБА_4 22 січня 2018 року подала довідку Кролевецької ЦРЛ до суду стороною обвинувачення не надано , а свідком ОСОБА_6 зазначене формулювання обвинувачення спростоване . Так, остання в ході судового розгляду підтвердила про те, що вона склала позовну заяву та направила її до суду з додатками, серед інших і довідку з лікарні. Діяла на підтаві довіреності . Вона замість позивача підписала позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності позивача, зазначивши прізвище ОСОБА_14 .

Крім того, стороною обвинувачення не надано доказів факту підроблення офіційного документа довідки Кролевецької ЦРЛ, не надано доказів того, що довідка Кролевецької ЦРЛ є підробленою.

В судовому засіданні також достовірно не встановлено, що довідка Кролевецької ЦРЛ є підробленою.

Стороною обвинувачення не встановлено час та місце отримання підробленого документу, про що прямо зазначено в обвинуваченні.

В обвинуваченні зазначено , що ОСОБА_4 отримала від лікаря Кролевецької ЦРЛ завідомо неправдивий документ довідку про перебування її на лікуванні в Кролевецької ЦРЛ в період з 06.04.2009 по 19.04.2009.

Однак зазначене спростовується проаналізованими судом показаннями ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_12 , який підтвердив показання ОСОБА_4 про те, що вона не отримувала від лікаря довідку Кролевецької ЦРЛ.

В обвинуваченні зазначено , що в подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що видана їй вищевказана довідка є завідомо підробленою та відомості у ній є неправдивими, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, 22.01.2018 подала вказану довідку разом з позовною заявою до Кролевецького районного суду .

Суб`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, прямий умисел.

Однак стороною обвинувачення не надано доказів умислу ОСОБА_4 на використання завідомо підробленого документа.

Мотивами вчинення кримінального правопорушення є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення та ін.), що викликали у обвинуваченого рішучість вчинити діяння, заборонене кримінальним законом, за умови усвідомлення його протиправного характеру. Правильне визначення мотиву здійснюється в зв`язку із встановленням мети злочинних дій, яка є бажаним результатом, якого прагне досягти особа. Мотив і мета кримінального правопорушення відповідають на запитання: для чого і чому особа вчинює певну дію.

Однак, винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення у суді залишились не доведеними.

Ні мотив, ні мета інкримінованих ОСОБА_4 діянь не були встановлені і органом досудового слідства, в обвинуваченні не визначені.

Зазначене крім ненадання доказів стороною обвинувачення підтверджується показаннями ОСОБА_4 в ході судового розгляду, за змістом яких довідку вона передала ОСОБА_6 , однак перед цим вона зазначала, що підставою пропуску строку подання заяви нотаріусу необхідно зазначати те, що вона фактично є власником спадкового майна на підставі заповіту і вважала себе такою, що спадщину прийняла. Вважала, що за наявності заповіту нічого робити не треба. ОСОБА_6 подала документи до суду. Вона, ОСОБА_8 , до суду довідку ЦРЛ не подавала, зазначену довідку використовувати не бажала. Та показаннями свідка ОСОБА_6 , яка в суді підтвердила про те, що вона склала позовну заяву, підписала її та направила до суду з додатками, серед інших і довідку з лікарні. Діяла на підставі довіреності .

Стороною обвинувачення не конкретизовано час та місце скоєння кримінального проступку безпосередньо обвинуваченою, суть обвинувачення звелась до загального викладу в обвинувальному акті обставин , не доведена наявність об?єкту та предмету кримінального правопорушення офіційного документа , не доведено наявність об?єктивної сторони кримінального правопорушення надання підробленого документа, не доведено суб?єктивної сторони кримінального правопорушення - умислу обвинуваченої.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суспільна небезпечність як матеріальна ознака кримінального правопорушення полягає в тому , що діяння або заподіює шкоду суспільним відносинам , або містить у собі реальну можливість заподіяння такої шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 використовувати довідку ЦРЛ не бажала , до суду не подавала, а ОСОБА_6 в суді підтвердила про те, що вона склала позовну заяву, підписала її та направила до суду з додатками, серед інших і довідку з лікарні.

Доказів того, що довідка Кролевецької ЦРЛ є підробленою, стороною обвинувачення суду не надано .

Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що суспільної небезпеки не було.

ОСОБА_4 в суді пояснила, що має право на спадкове майно після смерті батька за заповітом , на розсуд суду це її право гарантоване ст. 41 Конституції України, ст. 1233 ЦК України та наявністю заповіту.

Доказів наявності кримінально караного наміру ОСОБА_4 для досягнення результату (якого саме,) стороною обвинувачення суду також не надано.

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на стороні обвинувачення та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії»).

Показання свідка ОСОБА_6 підтверджують недоведеність факту надання документа підприємствам, установам або організаціям та умислу на використання довідки Кролевецької ЦРЛ, оскільки останню подавала свідок поза волею ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про допустимість наданого стороною обвинувачення доказу довідки Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043, за змістом якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 1 квітня 2009 року по 1 травня 2009 року за наданням медичної допомоги не зверталась, суд відмічає наступне.

Згідно ч.1 ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, досліджуваний предмет може мати силу речового доказу тільки в тому випадку, коли його вилучення та процесуальне закріплення здійснені в визначеному законом порядку.

Крім того, згідно ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Довідка Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043 не описана в протоколі огляду .

Довідка Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043 не визнана речовим доказом.

Довідка Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043 не підтверджує факту підробки документа довідки Кролевецької ЦРЛ, на яку посилається сторона обвинувачення у обвинувальному акті.

Крім того, в суду виникають обґрунтовані сумніви щодо наявності першоджерел , які підтверджують зміст довідки Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043, оскільки останні повинні були в силу дії норм ч. 1 ст. 159 КПК України вилучені та надані суду як доказ у справі.

За змістом ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Проте сторона обвинувачення всупереч ч. 1 ст. 159 КПК України не вжила заходів для отримання доступу з метою тимчасового вилучення джерел, які підтверджують зміст довідки Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043.

Стороною обвинувачення не було здійснено і тимчасовий доступ до довідки Кролевецької ЦРЛ, на яку вона посилається в обвинувальному акті , та не виконані всі процесуальні обов?язки, передбачені ст. ст. 159,100,242 КПК України .

Стороні обвинувачення надано можливість та створено всі умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак про застосування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 33 КПК Укпаїни сторона обвинувачення клопотань не заявляла.

Крім того, в суду маються обгрунтовані підстави вважати, що зазначені слідчі дії могли бути проведені під час досудового розслідування , зазначене могло і було відомо стороні обвинувачення в ході досудового розслідування.

Суд вважає, що довідка Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043 могла бути підставою для проведення слідчих (розшукових) дій.

Таким чином, дані, які містяться в наданій стороною обвинувачення довідці Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 року № 01-09/1043 суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку.

Інші докази, подані стороною обвинувачення про те, що в Кролевецькій ЦРЛ працював лікар ОСОБА_10 , та ксерокопія витягу з реєстру в спадковому реєстрі, копія свідоцтва не доводять вини ОСОБА_4 .

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України,обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до цієї ж норми Основного Закону, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права. Вказана позиція викладена також і у п. 146 справи «Барбера, Мессегує и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Трактування поняття презумпції невинуватості міститься зокрема в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Грабчук проти України», «Презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону (п. 42). Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

В контексті проголошених статтями3,8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до вимог ст.91КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу у відповідності приписів ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Стаття 374 КПК України вимагає від суду викласти в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, встановити форми вини і мотиви злочину, докази, на яких ґрунтується висновок суду, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, наведених вимог Основного Закону, а також законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів використання завідомо підробленого документу ОСОБА_4 , тобто за пред`явленим обвинуваченням - ч.4 ст. 358 КК України і суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку із тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад даного кримінального правопорушення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України .

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.ст., 84, 91, 92, 370,373, 374,376 КПК України,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні криминального проступку, передбаченого за ч.4 ст. 358 КК України .

Виправдати ОСОБА_4 на підставі п. 3 ч.1ст. 373 КПК України за не доведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України , якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1