Справа № 165/3533/19
Провадження № 1-кп/165/231/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ УХВАЛА
18 лютого 2021 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.189 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 27 лютого 2021 року. Вказує, що ризики, які виправдовували застосування такого виду запобіжного заходу не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що унеможливлює застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, подали клопотання в якому просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що ризики на які посилається прокурор відпали, ОСОБА_4 тривалий час утримується під вартою, має місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки: двох тіток, які є інвалідами дитинства: ОСОБА_7 , 1977 року народження та ОСОБА_8 , 1986 року народження та бабусю ОСОБА_9 , 1953 року народження,яка також має ряд хвороб і потребує стороннього догляду, до того моменту поки ОСОБА_4 перебував на волі ці особи утримувались ним матеріально, оскільки ОСОБА_4 працював та допомагав матеріально, відповідно до медичних документів дані особи: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є непрацездатні та не можуть самостійно себе утримувати.
Потерпіла ОСОБА_6 поклалась на розсуд суду але просила щоб суд заборонив обвинуваченому наближатись до неї та місця її проживання.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен оцінити в сукупності обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, а також підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення доказів, незаконного впливу на учасників судового провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого тощо. При цьому у відповідності до п.3, п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Прокурор на заперечення доводів захисту вказав, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений буде незаконно впливати на потерпілих та свідків, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та може вчинити інше кримінальне правопорушення, які слугували підставами для обрання 03 грудня 2019 року та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши думку захисника та обвинуваченого, прокурора, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк з 03 грудня 2019 року до 31 січня 2020 року включно. В подальшому строки тримання під вартою щодо ОСОБА_4 неодноразово продовжувалися.
Таким чином, з 03 грудня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 тримається під вартою, і строк дії запобіжного заходу постійно продовжується, останній раз - ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 грудня 2020року до 27 лютого 2021 року включно.
На момент розгляду питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 кримінальне провадження тривалий час (понад рік і два місяці) знаходиться на стадії судового розгляду. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на 19 травня 2020 року. Протягом часу розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за клопотанням прокурора судом сімраз (27.01.2020р., 18.03.2020р., 12.05.2020р., 15.06.2020р., 27.07.2020р., 09.09.2020р., 30.11.2020р.) лише продовжувався обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без розгляду кримінального провадження по суті. Стороною обвинувачення не вживалися заходи щодо забезпечення явки у судове засідання потерпілої, не вживаються заходи щодо забезпечення явки у судове засідання свідка, що з об`єктивних причин унеможливлює суд невиправдано тривалий час здійснювати судовий розгляд кримінального провадження по суті та дослідження доказів, які б підтверджували чи спростовували винуватість обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах.
Стороною обвинувачення не вживаються заходи щодо забезпечення судового розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 тривалий термін, а саме більше одного року двох місяців перебуває під вартою, судовий розгляд здійснюється тривалий час і на даний момент не може бути завершеним у зв`язку з не забезпеченням стороною обвинувачення явки в судове засідання свідка.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд звертає увагу й на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч.1 ст.178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_4 вже висунуто обвинувачення і триває судове засідання, суд тривалий час позбавлений можливості оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а може лише перевірити доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").
Відповідно до рішення в справі "Бекчиєв проти Молдови", ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі "Белевицький проти Росії" обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ступінь тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, і покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, на думку суду не є достатньою підставою для продовження останньому обраного йому запобіжного заходу.
Стороною обвинувачення протягом тривалого часу не вживалися заходи щодо забезпечення явки у судове засідання потерпілих, не вживаються заходи щодо забезпечення явки у судове засідання свідка, що з об`єктивних причин унеможливлює суд невиправдано тривалий час завершити судовий розгляду кримінального провадження по суті та дослідити докази, які б підтверджували чи спростовували винуватість обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах.
Враховуючи вказані обставини, і те, що в клопотаннях сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою протягом більше одного року та двох місяців містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у грудні 2019 року, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з часом, суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою, і що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись. ст.177, ст.178, ст.181, ст.193,ст.194, ст.195, ст.196, ст.202, 369, 372 КПК України, суд,
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів відмовити.
Задоволити клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 .
Замінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, з 18 лютого 2021 року до 18 квітня 2021 року включно.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:
прибувати на виклик до суду на першу вимогу;
цілодобово не залишати місце свого проживання без дозволу суду;
утримуватися від спілкування з потерпілими та свідком у даному кримінальному провадженні, зокрема за місцем їх проживання;
носити електронний засіб контролю.
Ухвалу передати для виконання до Відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП України у Волинській областіза місцем фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Згідно вимог ч.4 ст.181 КПК України орган поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої змінено запобіжний захід на домашній арешт і повідомити про це суд.
Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити його з-під варти.
Строк дії ухвали встановити до 18 квітня 2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1