Справа № 455/1174/20
Провадження № 1-кп/455/66/2021
ВИРОК
Іменем України

10 червня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 31.08.2020 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, непрацюючого, одруженого, судимості немає, - у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ;

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 30.08.2020 року, близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи на місцевому стадіоні в с.Велика Лінина Старосамбірського району Львівської області, під час раптово виниклого конфлікту із громадянкою ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень умисно наніс їй один удар правою рукою в ділянку голови, верхню губу зліва, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця в лівій орбітальній ділянці, який займає нижню повіку та синця на слизовій оболонці верхньої губи зліва.

Вказаними умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.125 ч.1 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 визнав повністю, суду пояснив, що в кінці серпня 2020 року, точної дати не пам`ятає, він, близько 20 години 00 хвилин проходив разом із сім`єю повз стадіон в с.Велика Лінина. ОСОБА_6 з подругами запросили його провести з ними разом час. В ході розпивання з ними спиртних напоїв, ОСОБА_6 почала його ображати, через що він ударив її правою рукою в обличчя, від чого остання впала. Окрім того, обвинувачений винність свою в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів. Цивільний позов ОСОБА_5 визнав частково, навів обставини аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву, згідний сплатити моральну шкоду у загальному розмірі 4000,00 гривень.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів. Щодо поданого нею цивільного позову, то такий просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Додатково пояснила, що таку суму моральної шкоди оцінює через те, що отримала тілесні ушкодження, душевно страждала, нервово багато пережила. При призначенні покарання обвинуваченому просила його суворо не карати.
З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 . Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступком, особу винного, який з місця проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

Заявлене стороною обвинувачення щире каяття не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. За весь час розгляду обвинувачений, визнаючи свою провину у вчиненні інкримінованого йому проступку, не зважаючи на тривалий час, який минув з часу інкримінованих йому дій, не вчинив жодних дій для усунення заподіяної шкоди, не вибачився перед потерпілою за вчинене, окрім декларування таких намірів, викладених у відзиві, жодних доказів наведеного судом не здобуто.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.
Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.125 КК України, - у виді штрафу, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_5 08.04.2021 року подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Цивільний позовач вимоги мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 їй була спричинена моральна (немайнова) шкода, яка виражається в моральних стражданнях у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень. Нею перенесено душевний біль, порушення звичного способу життя. Вона душевно страждала, так як злочин було вчинено внаслідок протиправних дій обвинуваченого відносно її життя та здоров`я. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень.
28.05.2021 року ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що визнає цивільний позов частково, оскільки не має змоги відшкодувати вказану позивачкою суму. Протягом останнього періоду він перебував на стаціонарному лікуванні, на його утриманні є двоє малолітніх дітей та дружина, яка не працює. Позивачем подано позовну заяву без підтверджуючих документів щодо витрат як матеріальної так і моральної шкоди. Згідний заплатити ОСОБА_5 4000,00 гривень.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди - заподіяння ОСОБА_3 ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки отримане нею тілесне ушкодження призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_5 5000,00 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_5 , - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної (немайнової) шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1