В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000231, за апеляційною скаргою прокурора Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Братського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
08.04.2020 р. Братським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт;
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 08.04.2020 р., та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 1 місяця 13 днів арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 71 КК України, при призначенні остаточного покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

08.04.2020 р. Братським районним судом Миколаївської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
18.05.2020 р., з метою ознайомлення ОСОБА_6 з порядком та умовами відбування покарання, на адресу останнього направлявся виклик до органу пробації на 20.05.2020 р.
19.05.2020 р. ОСОБА_6 прибув до Братського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області та він надав розписку про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання, а саме з тим, що покарання у виді громадських робіт відбуваються за місцем проживання, перелік громадських робіт визначають органи місцевого самоврядування, виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисні праці, а також про попередження, що в разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.
Направленням начальника Братського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області від 19.05.2020 р. ОСОБА_6 направлено для виконання громадських робіт до Новоолександріївської сільської ради Миколаївської області від 20.05.2020 р. за графіком не більше 4 годин на день у вільний від основної роботи чи навчання час, безоплатно.
20.05.2020 р. ОСОБА_6 прибув до Новоолександріївської сільської ради, голова сільської ради роз`яснила останньому про необхідність виконання громадських робіт та ознайомила засудженого ОСОБА_6 з графіком виходу на роботу від 20.05.2020 р., погодженим з начальником Братського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївської області, після чого ОСОБА_6 приступив до виконання покарання.
З 23.05.2020 р. ОСОБА_6 , без поважних причин, до Новоолександріївської сільської ради не з`явився та не виконував громадські роботи.
18.06.2020 р. ОСОБА_6 за викликом з`явився до Братського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївської області, де з ним була проведена бесіда та винесене попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, однак в подальшому ОСОБА_6 з 19.06.2020 р. по 30.06.2020 р. продовжив ухилятись від відбування покарання у виді громадських робіт.
Отже, ОСОБА_6 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт в період з 23.05.2020 р. по 30.06.2020 р., не маючи на те поважних причин.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.
Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий із співвідношення, відповідно якому, один день арешту відповідає восьми годинам громадських робіт.
Відповідно до вимог, викладених в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні правил ст. 71 КК України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , 08.04.2020 р. засуджений Братським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, однак, у період з 20.05.2020 р. по 30.06.2020 р., вчинив нове кримінальне правопорушення, тобто до повного відбуття покарання, призначеного вироком Братського районного суду Миколаївської області від 08.04.2020 р.

За наведеного, доводи прокурора в цій частині є слушними та підлягають задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині свій вирок.
ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України, із призначенням покарання у виді 1 місяця арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 08.04.2020 р., та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 місяця 13 днів арешту.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3