Справа № 761/6015/21
Провадження № 1-кс/761/4304/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2020 в рамках кримінального провадження № 0000072 від 05.02.2020,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло вищезазначене клопотання, яке мотивовано тим, що в провадженні СУ ГУ Національної поліції України у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000072 від 05.02.2020.

24.09.2020 в рамках вищевказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2020, за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході проведення якого вилучені наступні предмети: iPad IMEI НОМЕР_1 , ноутбук марки НР, СND 2391WG, NOKIA IMEI 9, Sim-карта НОМЕР_2 , Sim-карта НОМЕР_3 , мобільний телефон НТС 2 PST 640, жорсткий диск WX 91A642SAEG.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2020 накладено арешт на вищезазначене майно.

Як вказує адвокат, арешт на тимчасово вилучене майно накладено необґрунтовано, що є підставою для його скасування відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України.

Оскільки, з моменту накладення арешту на майно минуло більше чотирьох місяців, на думку адвоката ОСОБА_3 , у органу досудового розслідування було достатньо часу для дослідження вилученого майна та надання йому належної оцінки, виключення його з числа речових доказів або підтвердити їх статус належними доказами (оглядом, експертизами). Однак, вказані дії органом досудового розслідування не зроблені, що невиправдано обмежує права особи на мирне володіння її майном.

У зв`язку з чим заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2020 на майно, яке вилучене 24.09.2020 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: iPad IMEI НОМЕР_1 , ноутбук марки НР, СND 2391WG, NOKIA IMEI 9, Sim-карта НОМЕР_4 9 а 558f, Sim-карта НОМЕР_3 , мобільний телефон НТС 2 PST 640, жорсткий диск WX 91A642SAEG.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Крім того, зазначив, що ОСОБА_5 не має жодного відношення до даного кримінального провадження, слідчі дії щодо вилученого в ОСОБА_5 майна не проводяться, жодного разу ОСОБА_5 не викликали на допит. Також зауважив, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку було надано дозвіл на зняття інформації з технічних носіїв, ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджав зняти таку інформацію На думку адвоката, за півроку орган досудового розслідування мав можливість зняти інформацію та повернути майно власнику.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання зазначивши, що наразі у вказаному кримінальному провадженні проводяться експертні дослідження, які займають тривалий час, а тому підстав для скасування арешту не має. На запитання слідчого судді повідомив, що ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, вивчивши скаргу, додані до неї матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим управлінням ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000072 від 05.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2020 у справі № 761/30647/20 накладено арешт на тимчасово вилучене майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на iPad IMEI НОМЕР_1 , ноутбук марки НР, СND 2391WG, мобільний телефон марки NOKIA IMEI НОМЕР_5 , Sim-карта НОМЕР_2 , Sim-карта НОМЕР_3 , мобільний телефон НТС 2 PST 640, жорсткий диск WX 91A642SAEG, для забезпечення їх зберігання, як речових доказів у кримінальному провадженні №0000072.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2020 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що вилучені в ході проведення обшуку 24.09.2020 речі відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 05.02.2020, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 05.10.2020, в той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованого майна не набув жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та суттєво обмежує непорушне право власника ОСОБА_5 на мирне володіння своїм майном, закріплене Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту майна, оскільки відсутні підстави для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №761/30647/20 на:

- Ipad IMEI НОМЕР_1 ;
- ноутбук марки HP;
- CND 2391 WQ;
- мобільний телефон "НОКІА" IMEI НОМЕР_6 ;
- сім карту НОМЕР_2 ;
- сім карту НОМЕР_3 ;
- мобільний телефон HTC 2 PST640;
- жорсткий диск WX91A642SAEG.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1