Провадження № 1-кп/243/504/2021
Справа № 243/1571/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000002 від 02 січня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ, Донецької області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Під час судового розгляду захисником ОСОБА_6 заявлено клопотання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 21 липня 2020 року, проведеного із ОСОБА_3 , недопустимим доказом, з тих підстав, що його підзахисна перебувала у статусі свідка, після чого їй вручили підозру, а вказаний доказ був покладений в основу обвинувачення. З огляду на це, вважає, що він є недопустимим в силу норм КПК України та практики ЄСПЧ.
Обвинувачена та захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 ..
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого захисником клопотання.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України.
Згідно ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Слід зазначити, що доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Зауважимо, що застосоване законодавцем при наданні визначення поняття "докази" формулювання "фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку" та положення ч. 3 ст. 17 КПК про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, свідчать, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення;
Положення, які містяться у листі ВССУ, дозволяють виокремити деякі позиції судової палати у кримінальних справах стосовно конструкції «очевидна недопустимість доказів», зокрема:
а) відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими;
б) відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) є очевидно недопустимими за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості;
в) сторони мають доводити «очевидну недопустимість доказів», зокрема шляхом надання суду відповідних відомостей, заслуховуванням думки експерта, спеціаліста тощо.
Так захисник, заявляючи про очевидну недопустимість доказу сторони обвинувачення, зазначає, що в даному випадку слідчий експеримент був проведений з його підзахисною як зі свідком, а потім був покладений в основу її обвинувачення.
Суд зважає на доводи сторони захисту, разом з тим зазначає, що на час розгляду клопотання захисника неможливо достовірно стверджувати про очевидне невиконання порушення прав обвинуваченої при проведенні вказаного слідчого експеримента.
За таких обставин на вказаній стадії підстави для вирішення питання щодо недопустимості слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_3 , заявлених стороною обвинувачення, у зв`язку з тим, що вони отримані в порушення КПК - відсутні, у зв`язку з тим, що захистом не доведено «очевидну недопустимість доказу».
За таких обставин оцінка вказаному доказу обвинувачення в тому числі щодо його допустимості/недопустимості буде дана судом під час ухвалення остаточного рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.84-90 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання в порядку ст. 89 КПК України протоколу проведення слідчого експерименту від 21 липня 2020 року, проведеного із ОСОБА_3 , яка перебувала у статусі свідка, недопустимим доказом - відмовити.
Питання, щодо недопустимості доказу сторони обвинувачення, а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 21 липня 2020 року, проведеного із ОСОБА_3 , яка перебувала у статусі свідка буде вирішуватися судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
Повний текст ухвали проголошений 27 квітня 2021 року, о 08 год. 00 хв..

Головуючий суддя: ОСОБА_1