Дата документу 05.05.2021 Справа № 310/1941/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/810/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1941/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старі Кривотули Івано-Франківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.11.2018 року за ОСОБА_8 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_3 . На підставі зазначеної ухвали за ОСОБА_8 04.01.2019 року зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 . 15 січня 2019 року ОСОБА_8 прибув до домоволодіння по АДРЕСА_3 з метою огляду належної йому Ѕ частини нерухомого майна. У той же день приблизно о 09 годині, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_3 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область грудної клітини, після чого наніс кулаком правої руки один удар в область лівого ока ОСОБА_7 , який від удару вдарився потиличною частиною голови об цегляну колону огорожі домоволодіння. Продовжуючи вчиняти протиправні дії, ОСОБА_8 наніс кулаком правої руки один удар в область лівої нижньої щелепи ОСОБА_7 , тим самим заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: забій, садно потиличної області; посттравматичний конюктивіт лівого ока; садно конюктиви лівого ока; струс головного мозку; дисторсія шийного відділу хребта; посттравматичний перикоронарит першого зуба на верхній щелепі справа та першого зуба на верхній щелепі зліва; забій нижньої щелепи справа, гематома нижніх зубів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов та судовий збір.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на необхідність стягнення з обвинуваченого на користь держави 1921 грн. судового збору за позовними вимогами немайнового характеру про стягнення моральної шкоди та 1921 грн. судового збору за позовними вимогами майнового характеру про стягнення майнової шкоди. Виключити з резолютивної частини вироку посилання про необхідність стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 3842 грн. судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що вичерпний перелік видів процесуальних витрат міститься у ст.118 КПК, а їх розподіл регламентовано ст.124 КПК. Судовий збір до вказаних витрат не належить, а тому суд помилково стягнув з обвинуваченого судові витрати за позовними вимогами потерпілого, оскільки стягнення із обвинуваченого судового збору при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні є неправомірним.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого, який також підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, який при вирішенні питання покладався на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, вид та розмір призначеного йому покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне стягнення судом з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судового збору за позовними вимогами немайнового характеру та судового збору за позовними вимогами майнового характеру, то вони є слушними.

Так, у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст.118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст.124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст.119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.

При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, звідси й положень глави 8 цього Кодексу.

Тому, з огляду на зміст наведених норм процесуального права стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч.5 ст.128, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Така позиція узгоджується з тим, що при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат на відміну від цивільного судочинства.

Відтак, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

Зазначене повністю узгоджується із висновком, який зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі у справі №187/291/17 провадження №51-274км17.

Проте суд, на порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судовий збір за позовними вимогами немайнового характеру та судовий збір за позовними вимогами майнового характеру, а тому колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на необхідність стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 1921 грн. судового збору за позовними вимогами немайнового характеру про стягнення моральної шкоди та 1921 грн. судового збору за позовними вимогами майнового характеру про стягнення майнової шкоди.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 3842 грн. судового збору.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4