ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/1332/20

Номер провадження 1-кп/495/355/2021

27 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0002910 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця села Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей 2014, 2016 та 2018 років народження, працюючого за наймом, в силу ст. 89 КК України судимості не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 24.11.2019 року приблизно о 04 годині, обвинувачений ОСОБА_3 знаходився у барі «Голівуд», котрий розташований за адресою: вул. Леніна, 130, с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, де відпочивав. Далі, вийшовши з приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та побачивши потерпілого ОСОБА_5 , котрий в цей час стояв біля бару зі своїми друзями, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, підбіг до потерпілого ОСОБА_5 та наніс останньому п`ять ударів правою рукою в область обличчя. Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 схопив обома руками потерпілого ОСОБА_5 за плечі та жбурнув останнього на землю, впавши зверху на нього, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_5 впав на тверду поверхню на лівий бік. Далі, обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 п`ять ударів правою рукою в область обличчя.

Внаслідок умисних протиправних дій обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді косо-поперечного перелому тіла лівої ключиці у середній її третині і підшкірної гематоми.

Перелом у потерпілого ОСОБА_5 міг утворитися по непрямому механізмі, при падінні з положення стоячи на переважаючу тверду поверхню і ударі об таку поверхню зовнішньою поверхнею лівого плечового суглоба.

Зазначене тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 не було небезпечним для життя в момент спричинення, і спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, що у відповідності до п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії середньої тяжкості.

Вказані умисні, протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням суспільно небезпечного наслідку у вигляді тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 24.11.2019 року приблизно о 04 годині, він разом з дружиною відпочивав у барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », котрий розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вийшовши з приміщення бару він побачив конфлікт свого знайомого з хлопцями з сусіднього села, який переріс у бійку. Він хотів допомогти своєму знайомому та також став битися з тими хлопцями, а саме з потерпілим ОСОБА_6 . Як кинув потерпілого на землю не пам`ятає, оскільки це було давно, але впевнено може сказати, що потерпілого крім нього ніхто не бив. Після цього бійка закінчилася та ті хлопці уїхали. Наступного дня до нього додому приїхали друзі потерпілого та сказали, що ОСОБА_6 перебуває у лікарні з переломом ключиці. Він сказав, що готовий сплатити лікування потерпілому, піля чого його друзі уїхали. Через деякий час його викликав слідчій з приводу подій бійки. У скоєному розкаявся та просив суворо не карати його. Цивільний позов потерпілого визнав частково.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, враховуючи його стан здоров`я та сімейний стан, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але у відповідності до ст. 89 КК України вважається особою, яка не має судимості, те, що вчинене кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, його каяття в скоєному.

Враховуючи, те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності, але у відповідності до ст. 89 КК України вважається особою, яка не має судимості, його відношення до скоєного, а саме те, що він щиро розкаявся, має постійне місце проживання на території Білгород-Дністровського району Одеської області, те що він одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь майнової шкоди у розмірі 20 000 грн., моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_5 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, та часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_3 цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 , суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого компенсацію моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

В частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає необхідним задовольнити позов потерпілого у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого компенсацію майнової шкоди у сумі 20 00 грн., оскільки потерпілим у судовому засіданні було документально підтверджені свої витрати.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково:

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 20 000 грн.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1