Справа № 756/4863/21
Провадження № 1-кс/756/816/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.12.2019 про закриття кримінального провадження №0005341, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Оболонського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.12.2019 про закриття кримінального провадження №0005341.

В обґрунтування скарги зазначено, що 21.03.2021 року їй стало відомо про те, що слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 14.12.2019 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005341. Однак заявник вважає, що слідчий безпідставно закрив кримінальне провадження, оскільки не провів жодних процесуальних дій для всебічного та об`єктивного розгляду. У зв`язку з чим заявник просить постанову слідчого скасувати та направити матеріали для продовження досудового розслідування.

До суду 30.07.2021 року надійшли витребувані судом матеріали кримінального провадження № 0005341.

У судове засідання заявник не з`явився, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, подану скаргу підтримує.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Дослідивши матеріали скарги, подані в її обґрунтування докази, матеріали кримінального провадження № 0005341, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення, слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Також у ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Як видно з матеріалів скарги та доданих до неї документів, а також досліджених слідчим суддею витребуваних матеріалів в провадженні СВ Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебували матеріали кримінального провадження №0005341 внесеного до ЄРДР від 31.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження порушеного Оболонським УП ГУ НП в м.Києві на підставі ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 16.12.2016 за заявою ОСОБА_3 щодо протиправних дій невстановлених осіб відносно останньої.

Як вбачається із вказівок у кримінальному провадженні №0005341 прокурора Київської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , які датовані 17.08.2018, в порядку ст. 36 КПК України, ним дано настанова слідчому слідчого відділу Оболонського управління поліції ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 , встановити та допитати ОСОБА_3 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відносно неї та осіб, можливо причетних до його вчинення. Вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, попередньо їх роз`яснивши; встановити та допитати працівників ЖБК «Суднобудівник 6 « ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо нарахування боргу на квартиру, в період з 01.01.2009 до 01.12.2011; розглянути клопотання ОСОБА_3 від 06.08.2018 за вх. №Я-3566; встановити та допитати інших можливих свідків даної події; належним чином оформити матеріали кримінального провадження; здійснити інші слідчі дії, із залученням працівників оперативних підрозділів, спрямованих на встановлення об`єктивних даних у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого СВ Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 14.12.2019 року закрито кримінальне провадження № 0005341 внесеного до ЄРДР від 31.12.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України на підставі ст. 219 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку із тим, що жодній особі не було повідомлено про підозру.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи скарги про невмотивованість прийнятого слідчим рішення про закриття провадження, невідповідність оскаржуваної постанови положенням КПК України враховує наступне.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Із норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Отже, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Суд звертає увагу на вказівки у кримінальному провадженні №0005341 прокурора Київської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , які датовані 17.08.2018, в порядку ст. 36 КПК України, яким зобов`язано слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 встановити та допитати ОСОБА_3 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відносно неї та осіб, можливо причетних до його вчинення. Вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, попередньо їх роз`яснивши; встановити та допитати працівників ЖБК «Суднобудівник 6 « ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 щодо нарахування боргу на квартиру, в період з 01.01.2009 до 01.12.2011; розглянути клопотання ОСОБА_3 від 06.08.2018 за вх. №Я-3566; встановити та допитати інших можливих свідків даної події; належним чином оформити матеріали кримінального провадження; здійснити інші слідчі дії, із залученням працівників оперативних підрозділів, спрямованих на встановлення об`єктивних даних у кримінальному провадженні.

Проте відомості про виконання вказівок прокурора матеріали кримінального провадження не містять.

Окрім того, суд зауважує, що з серпня 2018 року по грудень 2019 року жодних слідчих дій в межах даного кримінального провадження не проводилося.

Із положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Слідчим суддею досліджено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України, в якій правовою підставою закриття кримінального провадження зазначено лише положення ст. 219 КПК України, тобто закінчення строків досудового розслідування, жодній особі не було повідомлено про підозру.

З тексту дослідженої слідчим суддею оскаржуваної постанови, приходжу до переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вищезазначеним нормам КПК України, вона не мотивована, в ній відсутній зміст встановлених фактичних обставин справи, не надано оцінку встановленим матеріалами справи доказами, відсутнє посилання на сукупність зібраних по справі доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження на підставі поданої скарги та доданих в її обґрунтування матеріалів, керуючись законом, також враховуючи неможливості дослідження письмових доказів, що наявні у кримінальному провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 9, 214, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.12.2019 про закриття кримінального провадження №0005341- задовольнити.

Постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві від 14.12.2019 про закриття кримінального провадження №0005341 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України - скасувати.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005341 від 31.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України повернути до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1