Провадження № 1-кс/947/9809/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000700 від 29.04.2021року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця смт Песочин Харківської області, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, без визначеного місця реєстрації, без постійного місця мешкання на території міста Одеси, раніше судимого

- 24.10.2014 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 24.03.2017 року по відбуттю строку покарання,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 29.04.2021 приблизно о 6 годині 20 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_4 ,раніше судимий 24.10.2014 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.03.2017 по відбуттю строку покарання, судимість не знята і не погашена, та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи неподалік багатоквартирного шістнадцятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 , вступили в попередню злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна, повторно.

Цього ж дня, приблизно о 6 год. 30 хв., реалізуючи злочинну змову, вони шляхом вільного доступу ввійшли в даний будинок, де визначили об`єктом свого злочинного посягання пожежні стволи, які висіли на лівій стіні квартирного майданчику кожного поверху будинку. Надалі, на протязі 30 хвилин, з метою реалізації своєї злочинної змови, будучи впевненими, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, таємно викрали з правої стіни квартирного майданчику кожного поверху даного шістнадцятиповерхового будинку 51 пожежний ствол РС50 - вартістю 250 гривень за 1 ствол, які належать Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Чорномор-5» (), юридична адреса якого та місцезнаходження: м. Одеса, просп. Небесної Сотні,3А: з першого поверху вони таємно викрали 6 алюмінієвих пожежних стволів РС50, а другого по шістнадцятий поверх по 3 алюмінієвих пожежних ствола РС50 з кожного поверху, які винесли з будинку та сховали на прибудинковій території, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСББ «Чорномор5» () майнову шкоду на загальну суму 13 000 гривень.

Крім того, 29.04.2021 приблизно о 10 годині 5 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_4 ,раніше судимий 24.10.2014 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.03.2017 по відбуттю строку покарання, судимість не знята і не погашена, та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи неподалік секції №2 житлового будинку АДРЕСА_1 , вступили в попередню злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, повторно.

Цього ж дня, приблизно о 10 год. 7 хв., реалізуючи злочинну змову, вони ввійшли в дану секцію, де визначили об`єктом свого злочинного посягання чуже майно, яке знаходилось в службовому приміщенні консьєржа, розташованому на першому поверсі секції № 2 вказаного будинку. Надалі, з метою реалізації свого умислу, дій, будучи впевненими, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, без дозволу власника, за допомогою наявного у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, металевого предмету круглої форми, який останній носив при собі, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, розбили скло у приміщенні консьєржа, після чого незаконно з метою крадіжки, діючи умисно, з корисливих мотивів, через отвір у склі, останній проник до цього приміщення, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: жіночу сумку - вартістю 700 гривень, в якій знаходився її мобільний телефон марки «Realme 5» - вартістю 4996 гривень 9 копійок; з сім-картою мобільного оператора «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_1 вартістю 35 гривень, на рахунку якого грошових коштів не було, , в чохлі бірюзового кольору - вартістю 300 гривень та її грошові кошти в сумі 670 гривень, яке передав в руки особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, що знаходився біля цього приміщення, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, щоб їх дії не були помічені сторонніми особами.

В подальшому, ОСОБА_4 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення пішли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 6701 гривня 9 копійок.

Таким чином, встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено ряд ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:
- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України тяжкість покарання, яка інкримінується підозрюваного, може призвести до його переховування від органів досудового розслідування та суду;
- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу, свідків схиляючи їх до викривлення показань;
- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризик вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, так як останній вже притягувався раніше до кримінальної відповідальності, за що відбував покарання, однак на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, також підозрюваний офіційно не працевлаштований та у нього відсутнє постійне джерело доходу, що свідчить про те, що останній може вчиняти аналогічні злочини.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання посилаючись на те, що підозрюваний визнає свою вину, розкаюється, у нього немає сенсу впливати на потерпілу та свідків. Крім того, захисник просив звернути увагу на стан здоров`я підозрюваного, що йому невідомими особами були спричинені тяжкі тілесні ушкодження в день його затримання і його стан унеможливлює перебування в слідчому ізоляторі. Також, захисник зазначив, що підозрюваний вчинив новий злочин не в період відбування покарання.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Так, 17.06.2021 року слідчим СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області складено повідомлення про підозру та 16.07.2021 року ОСОБА_4 вручено повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане із проникненням у інше приміщення .

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, а також те, що підозрюваний притягувався раніше неодноразово до кримінальної відповідальності, за що відбував покарання, однак на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований та у нього відсутнє постійне джерело доходу, слідчий суддя приходить до переконання, що ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення встановлені в судовому засіданні.

Разом з тим, жодними належними доказами не доведено існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, органом досудового розслідування не доведено, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показів в подальшому, у зв`язку з тим, що підозрюваний визнає свою вину в повному обсязі.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000700 від 29.04.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я, обов`язків, передбачених КПК України в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого або прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування з учасниками та сторонами кримінального провадження;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк запобіжного заходу обчислюється з моменту постановлення ухвали, а саме з 16.07.2021 року та припиняє свою дію 03.08.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1