Ухвала

іменем України
17 травня 2021 року

м. Київ
справа №723/4999/19
провадження №51-1927ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 8 квітня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі-МТСБУ) та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із МТСБУ 2854, 30 грн матеріальної шкоди, пов`язаними з витратами на лікування та із ОСОБА_5 5 000 грн моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі-МТСБУ) та ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто із МТСБУ 100 000 грн матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, із ОСОБА_5 100 016, 65 грн матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля та 2 000 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 .
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 13 серпня 2018 року близько 12:40, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чернівецькій в м. Сторожинці та наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиць Чернівецької та Косівської, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не врахувавши дорожньої обстановки та не переконавшись, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по вул. Чернівецькій у напрямку м. Чернівці, порушивши при цьому вимоги п. 1.5, 2.3 (б) та 16.13 Правил дорожнього руху України, в результаті чого потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 8 квітня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі представник МТСБУ адвокат ОСОБА_4 , не оскаржуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого, посилаючись на істотне порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами обох інстанцій в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до МТСБУ, просить відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) скасувати оспорювані вирок та ухвалу в цій частині й призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції в порушення норм п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК належним чином не було досліджено надані потерпілою ОСОБА_6 документи, які би підтверджували її перебування на лікуванні. Стверджує, що оскільки цивільний позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, а подав позовну заяву до суду з порушенням річного строку, то це є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог. При цьому вважає, що зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) строк є присічним і поновленню не підлягає. На його переконання, таку правову позицію викладено і у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року (справа №753/5293/16-ц, провадження № 14-310цс18). Також зазначає про порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог ст. 30 Закону України №1961-IV, а тому цей суд невірно встановив розмір завданої позивачу ОСОБА_7 матеріальної шкоди. Зазначає, що районним судом не направлено позовну заяву ОСОБА_7 на адресу цивільного відповідача, що позбавило МТСБУ можливості подати відзив, чим було порушено норми ст. 128 КПК та ст. 191 ЦПК. Вважає, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги представника МТСБУ щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не дав їм належної оцінки і, не навівши жодного мотиву, залишив апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін. Таким чином, на думку ОСОБА_4 , рішення апеляційного суду не є належним чином обґрунтованим та вмотивованим і не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставного стягнення із МТСБУ коштів на відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_6 та потерпілому ОСОБА_7 , оскільки останні в передбаченому законом строки до страхової компанії не зверталися та необхідні документи для визначення розміру шкоди не надавали, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з приписами ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV у разі настання події, що є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 41 Закону №1961-IV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.
Згідно з п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував своєї цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке перебувало в такому транспортному засобі.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій оспорюваних судових рішень, цивільні позови потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до МТСБУ задоволено повністю, стягнуто із МТСБУ 2854, 30 грн на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та на користь ОСОБА_7 100 000 грн матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля.
Доводи касаційної скарги представника МТСБУ адвоката ОСОБА_8 про те, що оскільки цивільний позивач не подав заяву про виплату страхового відшкодування до страховика та порушив строки для такого звернення до суду, то це є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог, не спростовують правильності висновків суду при вирішенні цього питання виходячи з наступного.
Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-ІV не є обов`язковим.

Посилання представника МТСБУ як на підтвердження своїх доводів про обов`язковість звернення до страховика із заявою про виплату в установлений законом термін на правову позицію, викладену в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року (справа №753/5293/16-ц, провадження № 14-310цс18), колегія суддів до уваги не бере, оскільки зазначений висновок стосується проваджень цивільної юрисдикції, тоді як остання правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року, поширюється на вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Також судом першої інстанції належним чином було досліджено надані потерпілою ОСОБА_6 копії документів на підтвердження цивільного позову, ретельно з`ясовано характер і розмір витрат, зумовлених злочином, та наведено підстави для задоволення цивільного позову.
Зокрема, судом було досліджено висновок комісійної судово-медичної експертизи № 208 від 22 березня 2019 року відповідно до якого згідно медичної карти стаціонарного хворого 8012/735 Сторожинецької ЦРЛ на ім`я ОСОБА_6 остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Сторожинецькій ЦРЛ з 13 по 23 серпня 2018 року включно, а згідно медичної карти стаціонарного хворого № 12118/824 нейрохірургічного відділення ЛШМД м. Чернівці - з 31 серпня по 11 вересня 2018 року включно, а тому загальна кількість днів лікування становить 23 дні. Наведені у цьому висновку дані узгоджуються з даними, що містяться у довідках КНП «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 22 лютого 2021 року про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілої ОСОБА_6 та ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» від 4 лютого 2021 року про перебування останньої на стаціонарному лікуванні, які були надані представником цивільного позивача адвокатом ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції.
Також районним судом було встановлено, що Законом України від 7 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 3723,00 грн.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Тому районний суд вірно встановив, що згідно до вимог частин 2, 3 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_6 має право на відшкодування шкоди пов`язаної з її лікуванням.

Розмір відшкодування шкоди згідно до частин 2, 3 ст. 24 Закону України № 1961-IV яка підлягає відшкодуванню потерпілій ОСОБА_6 складає 2854,30 грн.
Доводи, викладені в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК та ст. 30 Закону України №1961-IV,а саме не навів точного розрахунку суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, є неспроможними.

Згідно з вимогами п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК розмір матеріальних збитків, заподіяних потерпілому кримінальним правопорушенням, визначається експертизою.
За даними висновку № 89-10-18 експертного автотоварознавчого дослідження від 3 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_7 автомобіля становить 314632, 66 грн, що перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження (197 816, 65 грн). З огляду на той факт, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля матеріальний збиток завданий ОСОБА_7 як власнику пошкодженого автомобіля експертом визначено в сумі 197 816, 65 грн, що узгоджується з п. 8. 2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до якого, у разі, якщо вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі КТЗ) перевищує ринкову вартість КТЗ на момент його пошкодження, то відновлення автомобіля є економічно недоцільним, а розмір матеріального збитку, що заподіяний власнику КТЗ, приймається рівним ринковій вартості автомобіля на момент його пошкодження.

Також, районним судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_7 здійснено витрати на проведення вказаної експертизи в сумі 3200 грн, а тому загальна сума коштів, що підлягають стягненню з засудженого на його користь становить 201016,65 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність засудженого ОСОБА_5 не була застрахована.

З 19 лютого 2016 року по 21 вересня 2019 рік було встановлені наступні розміри страхових сум (в межах яких МТСБУ здійснює регламентні виплати з цього Фонду), а саме 100 000 грн, у випадку заподіяння шкоди майну потерпілих - 200 000 грн у випадку заподіяння шкоди життю і здоров`ю потерпілих.

Відповідно до розподілу цивільно-правової відповідальності між страховиком та особою, що спричинила шкоду відповідно до встановленого розміру відповідальності МТСБУ в розмірі регламентної виплати відшкодуванню підлягає: за рахунок відповідача МТСБУ 100 000 грн, за рахунок відповідача засудженого ОСОБА_5 101 016,65 грн.

Тому суд першої інстанції, виходячи зі змісту наведених норм, які регламентують вирішення даного питання обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 100000 грн, стягнувши її з МТСБУ.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, наведені в апеляційній скарзі доводи представника МТСБУ є аналогічними тим, що викладені в його касаційній скарзі, та були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який надав на них вичерпні відповіді та належним чином обґрунтував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких цю апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а вирок без змін.

Так, поміж іншого, суд апеляційної інстанції спростував доводи представника МТСБУ про те, що районним судом не було направлено на їхню адресу позовну заяву ОСОБА_7 , чим позбавили цивільного відповідача можливості подати відзив, зазначивши з посиланням на аркуш справи, що копії поданих позовних заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заказною кореспонденцією були надіслані районним судом, у надісланому одному відзиві апелянта районному суду останній просив розглядати справу без його участі. Окрім цього, протягом судового розгляду в районному суді апелянт мав можливість ознайомитись з усіма матеріалами справи.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільних позовів є належно обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали з підстав зазначених у касаційній скарзі представник МТСБУ адвокат ОСОБА_4 не навів і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга адвоката та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення,а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника МТСБУ адвоката ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 8 квітня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3