ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8244/21
провадження № 1-кс/753/1870/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2021 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту коштів, накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року у справі № 753/8244/21

ВСТАНОВИВ:
17 травня 2021 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту коштів, накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року у справі № 753/8244/21, в частині арешту коштів у сумі 346 530 доларів США, які були тимчасово вилучені у ОСОБА_4 на підставі протоколу обшуку від 23 квітня 2021 року в рамках кримінального провадженні № 0004627.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказаною ухвалою суду серед іншого арештованого майна осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, також був накладений арешт на готівкові кошти, які 23 квітня 2021 року під час проведення працівниками поліції обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (в літер «А») на другому поверсі були вилучені у ОСОБА_4 та які на праві власності належать ОСОБА_5 .

Заявник зазначає, що ОСОБА_5 з 2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з виробництва виробів з металу. У ФОП ОСОБА_5 працює 14 офіційно найманих ним працівників, зокрема і ОСОБА_4 з 2019 року, для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_5 орендує виробничі приміщення загальною площею 1200 кв.м по АДРЕСА_2 . ФОП ОСОБА_5 для здійснення підприємницької діяльності з виготовлення виробів з металу, здійснює регулярні оптові закупівлі різноманітної металевої продукції.

Зокрема, як вказує адвокат ОСОБА_6 , враховуючи значний ріст цін на металеву продукцію та тенденцію на продовження зростання цін, ФОП ОСОБА_5 вирішив здійснити закупівлю оптової партії металевої продукції відповідно до отриманої від ТОВ «ВАРТІС» комерційної пропозиції № 22/04-4 від 22 квітня 2021 року на суму 8 849 474,22 грн., для здійснення якої позичив у ОСОБА_7 110 000,00 доларів США та у ОСОБА_8 90 000,00 доларів США, а також залучив власні кошти. Крім того, ОСОБА_5 23 квітня 2021 року уклав з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № -КД-1 на отримання кредиту у розмірі 2 900 000,00 грн., в забезпечення виконання якого уклав з банком договір іпотеки № -ДІ-1/1 від 23 квітня 2021. Однак під час спроби здійснити обмін запозичених доларів США на гривню під час виходу з приміщення обмінного пункту, ОСОБА_4 невідомими особами у цивільному був заштовханий назад у приміщення обмінного пункту та під час проведення обшуку у цьому приміщенні працівниками поліції були вилучені з сумки ОСОБА_4 кошти у сумі 346 530,00 доларів США без складення протоколу особистого обшуку, які були покладені у два пакета та запечатані. Під час проведення працівниками поліції обшуку власник коштів ОСОБА_5 , неодноразово піднімався на другий поверх, повідомляв працівникам поліції, що це його кошти та намагався проникнути у приміщення обмінного пункту, в якому проводився обшук для надання відповідних пояснень, однак до приміщення обмінного пункту працівниками поліції не був допущений.

Заявник посилається на те, що арешт на майно ОСОБА_5 було накладено необґрунтовано, оскільки вилучені у ОСОБА_4 гроші не підпадають під жодну визначену ст.98 КПК України ознаку, наявність якої дає право на арешт даних коштів. Так, ОСОБА_4 наявні у нього долари США, які на праві власності належать його працедавцю ОСОБА_5 , навіть не доставав з власної сумки, у зв`язку з чим дані кошти не були та не могли бути об`єктом кримінально протиправних дій. Крім того, жодних доказів набуття даних коштів їх власником ОСОБА_5 кримінально протиправним шляхом прокурором слідчому судді не представлено та у клопотанні про накладення арешту на майно таких доказів також не міститься.

Як зазначає адвокат ОСОБА_6 , про розгляд Дарницьким районним судом м. Києва клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у тому числі на вилучені у ОСОБА_4 кошти, адвокат ОСОБА_9 , яка була присутня при вилученні даних коштів, дізналась напередодні судового засідання, а ознайомилась з поданим прокурором клопотанням за декілька годин до судового засідання, у зв`язку з чим зібрати первинні документи на підтвердження закупівлі ФОП ОСОБА_5 металевої продукції до судового засідання було неможливо, у тому числі внаслідок хвороби бухгалтера ФОП ОСОБА_5 , яка обслуговує його підприємницьку діяльність.

Крім цього, заявник вказує, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у тому числі на вилучені у ОСОБА_4 кошти, не містило жодних доказів щодо обґрунтованої підозри ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 у скоєнні діянь, що містять ознаки кримінальних злочинів, щодо скоєння яких було порушене кримінальне провадження № 0004627. У даному кримінальному провадженні ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 взагалі не зазначаються в якості осіб, які підозрюються у скоєнні протиправних діянь та не мають ніякого процесуального статусу.

На думку представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , накладення арешту на кошти за сукупності наведених обставин, а саме: законності здійснення ФОП ОСОБА_5 підприємницької діяльності; здійснення ним закупівлі протягом грудня 2020 року квітня 2021 року значного обсягу продукції для забезпечення підприємницької діяльності, законності джерел походження вилучених коштів, наявності у ФОП ОСОБА_5 боргових зобов`язань як перед фізичними особами позичальниками, так і перед КБ «Приватбанком»; необхідності сплати податків, заробітної плати 14 найманим працівникам, щомісячної орендної плати; підтвердження законної мети використання арештованих коштів придбання продукції, свідчить про неспіврозмірне обмеження права власності ОСОБА_5 та невідповідність даного обмеження завданням кримінального провадження.

Присутні у судовому засіданні ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та їх представник адвокат ОСОБА_6 клопотання про скасування арешту майна підтримали, просили слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі з підстав, у ньому наведених.

Прокурор у наданих поясненнях на клопотання про скасування арешту майна пояснив, що у кримінальному провадженні проведено допит ОСОБА_5 , зазначив, що станом на дату розгляду цього клопотання досудовим розслідування не отримано доказів на підтвердження того, що вилучені кошти здобуті кримінально-протиправним шляхом, та не встановлено зв`язку ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з особами, стосовно яких проводиться досудове розслідування, у зв`язку із чим вирішення питання про зняття арешту залишив на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього документи, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як визначено ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено судом, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004627, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

23 квітня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року, було проведено обшук у орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , площею 18,5 кв.м., в результаті якого було виявлено та вилучено, зокрема, 328 металевих злитків сріблястого кольору, а також предмети зовні схожі на грошові кошти, а саме 40 000 доларів США, 19 130 Євро, 19 500 гривень, а також вилучено у ОСОБА_4 кошти у сумі 176 530 доларів США, 170 000 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року було задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, вилучене 23 квітня 2021 року під час проведення обшуку у приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 , площею 18,5 кв.м., зокрема, на 176 530 доларів США, 170 000 доларів США, вилучених у ОСОБА_4 , з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, за ознаками вчинення якого розслідується кримінальне провадження, з метою збереження речових доказів.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на вилучені кошти, слідчий суддя виходив з того, що наявні достатні підстави вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, кошти, які вилучені під час проведених 23 квітня 2021 року обшуків, відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, могли бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

Згідно з ч. 2 ст. 173 ПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном та надавати відповідну компенсацію, оскільки останній починає нести певні збитки у разі втручання. Для цього втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю.

Відповідно до положень кримінального процесуального закону завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, виходячи із вимог ч. 2 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна прокурором не надано доказів на підтвердження того, що вилучені у ОСОБА_4 кошти у сумі 176 530 доларів США та 170 000 доларів США є об`єктом кримінально-протиправних дій, були набуті кримінально-протиправним шляхом або є доходом від здійснення діяльності, стосовної якої здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. З часу проведення обшуку та вилучення коштів у ОСОБА_4 ознак, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України, що арештоване майно набуло статусу речових доказів у кримінальному провадженні № 0004627 від 28 жовтня 2020 року прокурором при розгляді клопотання не наведено, так само як і не наведено належних процесуальних доказів, які б такий відповідний статус майна підтверджували.

Також встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004627 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України триває, і під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не встановлено причетності ОСОБА_5 або ОСОБА_4 до обставин, що є предметом досудового розслідування, не встановлено їх зв`язку із особами, щодо діяльності яких здійснюється досудове розслідування, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 або ОСОБА_4 не повідомлялось про підозру, їх процесуальний статус у цьому кримінальному провадженні не визначений. Вказані обставини на думку слідчого судді мають істотне значення, особливо враховуючи той факт, що грошові кошти під час обшуку у приміщенні були вилучені безпосередньо у ОСОБА_4 .

Під час розгляду вказаного клопотання, заявником доведено здійснення ФОП ОСОБА_5 законної підприємницької діяльності, для забезпечення якої ним здійснюється придбання значного обсягу продукції, законність джерел походження вилучених коштів, які були частково запозичені, та наявності у ФОП ОСОБА_5 у зв`язку із цим боргових зобов`язань перед фізичними особами позикодавцями, підтверджено законну мету використання арештованих коштів, а докази, наведені в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна, у своїй більшості не були предметом розгляду слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту, а отже і не оцінювалися під час розгляду питання про арешт майна.

Таким чином, у судовому засіданні прокурором не було доведено правових підстав для продовження визнання грошових коштів, вилучених у ОСОБА_4 , речовими доказами, адже допустимих доказів того, що вилучені кошти були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди, або в тому числі були майном, набутим кримінально протиправним шляхом, слідчому судді не надано.

На думку слідчого судді станом на день розгляду цього клопотання відсутні також відомості, які б дозволили припустити існування обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_5 або ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0004627, і давали підстави для безсумнівного накладення арешту на майно, а прокурором, з огляду на зазначене, не доведено наявність потреб досудового розслідування та наявність будь-якого завдання, яке може бути виконано в результаті арешту грошових коштів ОСОБА_5 , які б виправдовували втручання у права власника майна і подальший арешт коштів.

Викладене свідчить, що обставини, які слідчим суддею були покладені в основу висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту вилучених у ОСОБА_4 коштів, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна не підтверджуються.

Натомість, слідчий суддя, враховуючи доведені заявником обставини здійснення ОСОБА_5 підприємницької діяльності, необхідність сплати орендної плати, виплати заробітної плати працівникам, здійснення закупівлі продукції для забезпечення виробничої діяльності, виконання позикових зобов`язань, дійшов висновку, що за наведених вище обставин арешт коштів, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва, не є пропорційним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у володіння ОСОБА_5 належним йому майном, у зв`язку із чим клопотання в частині скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Водночас вимоги представника власника майна щодо зобов`язання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 або іншу уповноважену особу повернути вилучені кошти не підлягають задоволенню, оскільки це виходить за межі повноважень слідчого судді, визначених ст. 174 КПК України.

З огляду на викладене, клопотання представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України

УХВАЛИВ:
1. Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

2. Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0004627 від 28 жовтня 2020 року, накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року (п. 2.7.) у справі № 753/8244/21, на кошти у сумі 176 530 доларів США та 170 000 доларів США, вилучених у ОСОБА_4 під час обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , площею 18,5 кв.м. на підставі протоколу обшуку від 23 квітня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1