ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/640/21 Справа № 194/1944/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000349 від 23 липня 2019 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого, прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лозова, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_9 , 23 липня 2019 року, близько 04.37 годині, маючи водійське посвідчення категорії «В», керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ-21213", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його діду ОСОБА_12 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по вулиці Харківська, м. Тернівка Дніпропетровської області зі сторони села Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області у напрямку вулиці Осіння, м. Тернівки Дніпропетровської області.
Наблизившись до перехрестя, яке веде до залізнодорожнього переїзду, біля КПВ № 2, шахти «Тернівська», яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Харківська, 1, не впевнившись, що за перехрестям, пропускаючи його автомобіль, на зустрічній смузі стоїть мотоцикл "Миsstang МТ200-6", номерний знак НОМЕР_3 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_7 та яким керував сам власник, порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу проїзної частини вулиці Харківська м. Тернівки Дніпропетровської області, та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною мотоцикла "Миsstang МТ200-6", номерний знак НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_7 .
ОСОБА_9 своїми діями грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водій мотоциклу "Миsstang МТ200-6", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримав механічні тілесні ушкодження у вигляді відкритого травматичного вивиху лівого передпліччя та обширної скальпованої рани правої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом та за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розладу здоров`я на термін понад три тижні (більше 21 дня).
В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати, визнати ОСОБА_9 невинним та виправдати його за недоведеністю у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Так, на думку захисника, в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень не встановлено жодними належними та допустимими доказами, зокрема й висновками медичних експертиз, які є не повними та складеними, в порушення вимог п. 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, без врахування наявності у потерпілого інвалідності та 65 % втрати працездатності. Разом з цим, захисник звертає увагу, на помилковість твердження суду про те, що ОСОБА_9 є неодруженими, оскільки він являється офіційно одруженим на ОСОБА_13 , яка була присутня під час останніх судових засідань, є вагітною та перебуває на обліку, як безробітна. При цьому, обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, тому обвинуваченого має бути виправдано та скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невиправдано м`яким покаранням, яке є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння інших злочинів. Так, прокурор вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який вчинено із застосуванням джерела підвищеної небезпеки та посткримінальній поведінці обвинуваченого й не навів жодних мотивів призначення покарання у мінімальних межах визначених санкцією статті, тому вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового в частині призначеного покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
Обгрунтовуючи свої вимоги представник потерпілого вважає, що судом було призначено обвинуваченому занадто м`яке покарання, без належного врахування всіх обставин провадження, зокрема того, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнавав частково, не попрохав пробачення у потерпілого та не надавав йому матеріальної допомоги, тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу й заперечували проти задоволення скарги прокурора та представника потерпілого; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу й скаргу представника потерпілого, та заперечував проти скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями самого обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 .
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував того факту, що 23 липня 2019 року приблизно о 4 год. 30 хв. за його участю сталася ДТП, проте не погоджувався, що ДТП сталося лише з його вини та через порушення ним п. 10.1 ПДР України, оскільки, виконуючи затяжний поворот, він взагалі не бачив потерпілого та вважав, що їхав по своїй смузі. До того ж, обвинувачений не погоджувався із висновками експертів щодо наявності у потерпілого тілесніх ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не було належним чином враховано тих обставин, що потерпілий є інвалідом 3 групи професійного захворювання з 65 % втратою працездатності. Разом з цим, пояснив, що потерпілого в лікарні не відвідував, й ніякої матеріального допомоги йому не надавав. При цьому вказав, що він жалкує з приводу дорожньо-транспортної події, яка сталася за його участі, просив позов залишити без розгляду, суворо не карати, оскільки має цивільну дружину, дитину та раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 23 липня 2019 року приблизно о 4.30 години ранку, він на своєму мотоциклі «Мустанг» їхав з м. Тернівка в бік Павлоградського району та, побачивши заздалегідь автомобіль, він включив лівий поворотник, зупинився для того, щоб пропустити зустрічну машину та став чекати на своїй смузі. Після того, як він побачив, що саме на нього їде автомобіль обвинуваченого, почав стрибати зі свого мотоцикла, але не встиг та при зіткненні отримав тілесні ушкодження, які перелічені у висновках експертів. Зазначив, що на лікарняному він перебував приблизно 3 місяці та лікувався амбулаторно. Вказав, що є інвалідом ІІІ групи по професійному захворюванню, пов`язаному з виробництвом, й для проведення експертиз він експертній установі надавав свою медичну картку. Також, пояснив, що обвинувачений в момент ДТП ніякої допомоги йому не надав, тільки викликав швидку й жодного разу не приходив у лікарню, на сьогоднішній день жодних збитків не відшкодував. Просив призначити обвинуваченому суворе покарання, пов`язане з реальним відбуттям покаранння.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема: витягом з ЄРДР №0000349, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.п. 118); посвідченням водія ОСОБА_9 № НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 134); свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 , з якого видно, що автомобіль «ВАЗ 21213», держаний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 135); заявою власника автомобіля «ВАЗ 21213», держаний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 , в якій зазначено, що він не заперечує щоб даний автомобіль знаходився на спецмайданчину Тернівського відділення поліції до висновку автотехнічної експертизи та прохає не арештовувати вказаний автомобіль (т. 1 а.п. 133); постановою про визнання речовим доказом і прилучення до справи речового доказу від 23 липня 2019 року, якою визнано речовим доказом автомобіль ВАЗ 21213, номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикл «Мустанг МТ200-6», номерний знак НОМЕР_3 , які знаходяться на зберіганні у власників транспортних засобів, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 141, 142, 143); посвідченням водія ОСОБА_7 серії НОМЕР_6 ; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл «Мустанг», державний номерний знак НОМЕР_3 СХХ № НОМЕР_7 який належить ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 137, 138). Відповідно до висновку огляду КЗ «Тернівська ЦМЛ» ДОР від 23 липня 2019 року, водій ОСОБА_9 під час скоєння ДТП був в тверезому стані (т. 1 а.п. 140).
Разом з цим, як видно із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 липня 2019 року та фототаблиці до нього, предметом огляду є напрямок дороги від № 1 по вул. Харківська Тернівка до напрямку с. Вербки Павлоградського району. Оглядом встановлено, що місце пригоди до початку огляду не змінювалося, місце дорожньо-транспортної пригоди розташовано по вул. Харківська,1 м. Тернівка Дніпропетровської області, елементами дороги є нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, проїзна частини має горизонтальну пряму ділянку, покриття дороги на момент ДТП та під час огляду асфальтобетонне, сухе, чисте, наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття відсутні, регулювання руху не регулюється, по руху обох транспортних засобів дорожні знаки відсутні, на момент огляду мається міське електроосвітлення, відеоспостереження на місці ДТП та за напрямками руху відсутні. Об`єкти, що обтяжують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч відсутні. Автомобіль «ВАЗ 21213», держаний номер НОМЕР_1 має деформацію переднього бамперу зліва, деформоване переднє ліве крило з передній ніжній частині, пошкоджений рульовий механізм зліва. Мотоцикл «Мустанг», дорожній номер НОМЕР_3 має пошкодження, а саме: деформовано передня рульова веделка, відокремлено переднє колесо, деформована передня ліва захисна дуга і переднє крило колеса. (т. 1 а.п. 119-125).
Згідно зі схемою до ДТП від 23 липня 2019 року із зазначенням розташування транспортних засобів, в ній повністю відображено механізм події, викладений в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 липня 2019 року (т. 1 а.п. 125).
До того ж, як видно з показів обвинуваченого та потерпілого з протоколом огляду вони були належним чином ознайомленні та зауважень й доповнень від них не надходило.
Відповідно до висновку експерта від 27 вересня 2019 року № 11/10.1/962, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21213 дорожній номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а водій мотоциклу «Мустанг МТ200-6», держаний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля ВАЗ 21213 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, та не визначалася діями водія мотоцикла «Мустанг МТ200-6», державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 . При заданому механізмові події, дії водія ВАЗ-21213 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням цієї ДТП. При заданому механізмі пригоди в діях водія мотоцикла «Мустанг 200-6», державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_14 не вбачається невідповідності вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.п. 146-147).
Згідно з висновком експерта № 244 від 18 жовтня 2019 року разом з схематичним зображенням тілесних ушкоджень, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого травматичного вивиху лівого передпліччя та обширної скальпованої рани правої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначеній області та такими предметами могли бути виступаючі частини транспортного засобу. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, давність їх утворення може відповідати даті вказаній в постанові про призначення судово-медичної експертизи та наданій медичній документації, тобто 23 липня 2019 року. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судо-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Враховуючи морфологічні ознаки та характер виявлених тілесних ушкоджень, давність їх утворення може відповідати даті та обставинам вказаним в постанові про призначення судово-медичної експертизи та надій медичній документації, тобто 23 липня 2019 року (т. 1 а.п. 161-163).
Цей висновок експерта повністю підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 125 від 21 липня 2020 року, відповідно до якого мали місце наступні тілесні ушкодження: відкритий травматичний задній вивих кісток лівого передпліччя з гематомою та забитою раною по внутрішній поверхні в ділянці медіального відростку плечової кістки, деформацію лівого ліктьового суглобу, велика скальпована рана правої гомілки по заднє-внутрішній поверхні з пошкодженням медіальної головки задньої групи м`язів. Ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів (предмету) за ударним механізмом з місцем прикладання травмуючої сили в область лівої верхньої кінцівки та правої гомілки. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони могли виникнути при обставинах та в термін вказаний в ухвалі суду, а також в матеріалах кримінального провадження, а саме при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 23 липня 2019 року. Характер та локалізація тілесних ушкоджень дозволяє судово-медичній експертній комісії визначити наступний механізм спричинення тілесних ушкоджень: удар виступаючими частинами транспортного засобу, який рухався, в область правої гомілки потерпілого, в результаті чого виникли ушкодження в вигляді великої скальпованої рани з ушкодженням задньої групи м`язів, з подальшим падінням потерпілого та ударом областю лівого ліктьового суглобу о тупий твердий предмет, якими могло бути тверде покриття ґрунту, в результаті чого виникли ушкодження в вигляді гематоми, забитої рани та вивиху кісток лівого передпліччя. Згідно п. 2.2.1 в) та п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень, середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день) (т. 1 а.п. 216-226).
Разом з цим, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_15 пояснила, що комісійно судово-медична експертиза № 125 щодо потерпілого ОСОБА_7 була проведена на підставі амбулаторної картки та картки стаціонарного хворого. При проведені експертизи були прийняті до уваги всі тілесні ушкодження заподіяні на момент настання ДТП, а не ті які зазначені з приводу інвалідності. В цьому випадку інвалідність потерпілого та його втрата працездатності ні до чого, це хронічні захворювання, а тому вони ніяким чином не впливають на тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних в момент ДТП. Данні про інвалідність при складанні висновку експертам не потрібні. Крім того, дані з приводу інвалідності в питаннях про призначення повторної експертизи не ставилися. Пункт 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 ніяким чином не стосується цього випадку. Зауважила, що інвалідність жодним чином не впливає на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень спричинених під час ДТП.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, які узгоджуються між собою та підтверджують винуватість ОСОБА_9 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, й не убачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за обставин, викладених у скарзі, не має.
Доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, через неналежне встановлення причин виникнення у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень та неврахування експертами наявності у обвинуваченого інвалідності, є необґрунтованими.
Так, наявність у потерпілого тілесних ушкоджень середньої тяжкості повністю підтверджується висновком експерта № 244 від 18 жовтня 2019 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 125 від 21 липня 2020 року. При цьому, як вбачається із цих висновків, експертами встановлено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли виникнути за обставин та в термін, який відповідає даті ДТП, а саме 23.07.2019, тобто експертами визначався ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, отриманих ним саме внаслідок ДТП, що підтвердила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 . До того ж, ОСОБА_15 зауважила, що в цьому випадку інвалідність потерпілого та його втрата працездатності ніяким чином не впливають на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень спричинених під час ДТП.
Разом з цим, з дослідницької частини цих експертиз видно, що експертам на дослідження було надано, зокрема 2 амбулаторні карти, медичну карту стаціонарного хворого та 2 рентгенограмми потерпілого. До того ж, потерпілий підтвердив, що для проведення експертизи він надавав експертній установі повну медичну картку, в якій міститься інформація про всі його діагнози та лікування.
Посилання захисника на норми п. 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» є неспроможними та зводяться до суб`єктивного трактування захисником його положень .
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 .
Перевіряючи доводи прокурора та представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину через м"якість, суд вважає їх необгрунтованими, виходячи з такого.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Цих вимог закону, при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував обставини вчинення злочину, його ступінь тяжкості, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину не визнав, добровільно матеріальної та моральної шкоди потерпілому не відшкодував, не вибачився перед потерпілим та щиро не висловив свій жаль з приводу скоєного, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є фізичною особою підприємцем, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження.
Також, суд врахував досудову доповідь Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області щодо обвинуваченого ОСОБА_9 від 18 грудня 2019 року відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб середній, й думку потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на найсуворішій мірі покарання пов`язаній з позбавлення волі
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав наявність на його утриманні малолітньої дитини.
Разом з цим, колегія суддів погоджується і з висновками суду, щодо неврахування, як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, оскільки ОСОБА_9 вину не визнав, не намагався будь-яким чином допомогти потерпілому, компенсувати йому перенесені страждання, чи полегшити душевний біль або в будь-яких іншій спосіб виправити складену ситуацію.
З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, яке визначено у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції цього кримінального правопорушення, з урахуванням обставин його вчинення, ступеню тяжкості, особи обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують покарання - наявність на утриманні малолітньої дитини, й відсутність обставин, що обтяжують покарання, й є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого, прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з - під варти, як такого, що відбув покарання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4