Справа № 642/7274/15-к
Провадження № 1-кп/639/18/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальну справу за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 від 03.10.2014 року, №0000183 від 07.05.2015 року, №0004079 від 26.12.2016 року, за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , -

в с т а н о в и л а:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться кримінальна справа за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання прокурор просить врахувати тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не зникли, а саме: існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи під дією обраного до нього запобіжного заходу, може вчиняти тиск на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, ухилятися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала та заявив усне клопотання про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявлене в його інтересах клопотання підтримав.

В обґрунтування заявленого клопотання стороною захисту зазначаються наступні обставини: у ОСОБА_7 є постійне місце мешкання, наявні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, він тривалий час утримується під вартою, у зв`язку з чим суттєво погіршився стан його здоров`я, має утриманців, відсутність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення та недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність дискримінації щодо ОСОБА_7 по відношенню до інших обвинувачених, які перебувають на волі.

Інші учасники судового розгляду в дане судове засідання з різних причин не прибули. Обвинуваченим ОСОБА_9 та його захисником ОСОБА_13 подано заяви про перенесення розгляду справи. У зв`язку з затримкою судового засідання та технічними проблемами відеозв`язку було унеможливлено встановлення відеозв`язку з Бородянським районним судом Київської області за участю обвинуваченого ОСОБА_10 та з Сєверодонецьким міським судом Луганської області за участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в частині заявлених клопотань, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що на стадії досудового розслідування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 3, 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення найтяжчого з яких санкцією відповідної статті КК України передбачено покарання у вигляді від 10 до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою з 08.11.2014 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 11 квітня 2021 року включно.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання сторін обвинувачення та захисту щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого суд враховує наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотань про зміну обраного у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що, відповідно до пред`явленого обвинувачення, злочинні дії ОСОБА_7 були направлені на вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі позбавлення життя трьох осіб, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Констатуючи тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає, що вказана особа обвинувачується у вчиненні великої кількості злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, зокрема, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 3, 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується умисне позбавлення життя трьох осіб.

Санкція статей особливої частини КК України, за якими пред`явлено обвинувачення ОСОБА_14 , передбачає позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_7 та його захисником не доведено, що наявні ризики відносно вказаного обвинуваченого зменшились або зникли в тому обсязі, що є достатніми для переконання суду в необхідності зміни запобіжного заходу.
Посилання захисту на дискримінацію ОСОБА_7 відносно інших обвинувачених, які на даний час не перебувають під вартою не може бути взято судом до уваги з огляду на пред`явлене йому обвинувачення, його тяжкість та обставини інкримінованих кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищевикладене, на переконання судової колегії, менш суворі запобіжні заходи відносно ОСОБА_7 не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо посилання захисника ОСОБА_6 на практику ЄСПЛ , то колегія суддів зазначає, що рішення ЄСПЛ мають індивідуальний характер, і не можуть розповсюджуватись на кожну особу, яка перебуває під вартою.

Посилання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я є необґрунтованими, оскільки суду не наданоздобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з відповідною відмовою у задоволенні клопотання сторони захисту.

Разом з тим, судова колегія знаходить слушним посилання захисника обвинуваченого про забезпечення його права на медичне обстеження та лікування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Відповідно до пункту 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 року у справі «Каверзін проти України» (Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (див., наприклад, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пп. 72-74, з подальшими посиланнями). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява №3456/05, п. 78, від 4 жовтня 2005 року «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява №46468/06, п.140, від 22 грудня 2008 року, і «Євген Олексеєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseyenko v. Russia), заява №41833/04, п. 104, від 27 січня 2011 року).

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Враховуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , надані ними під час судового засідання, щодо наявних у нього захворювань та погіршення стану його здоров`я, судова колегія приходить до висновку про необхідність зобов`язання уповноважених службових осіб Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 із залученням лікарів-спеціалістів із орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, з урахуванням скарг на стан його здоров`я, та надати ув`язненому необхідне медичне лікування наявних захворювань.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 206, 331, 369 372 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 30 травня 2021 року (включно).

Зобов`язати керівника Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях забезпечити проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із залученням лікарів-спеціалістів із орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, з урахуванням скарг на стан його здоров`я, та надати ув`язненому необхідне медичне лікування наявних захворювань.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченому ОСОБА_7 , а також до Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях - для виконання в частині обстеження та лікування ув`язненої особи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині продовження строку тримання під вартою безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги у 5-денний строк після її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою - у той же строк після отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3