ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 766/9743/21 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/633/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 травня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олешки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 17 липня 2021 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000874, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 19.05. 2021 року, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого задоволено, продовжено строк його тримання під вартою до 17.07.2021 року, включно.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду адвокат подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не доведено обґрунтованість підозри та обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики, а саме що ОСОБА_8 має цивільний шлюб, постійне місце мешкання разом з батьками та незадовільний стан здоров`я.

Крім того, апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався прокурор аргументуючи своє клопотання. Кожного разу, як підставу для продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 зазначається тяжкість пред`явленого обвинувачення, що являється неприпустимим.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку запобіжного заходу, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , судовий розгляд кримінального провадження відносно нього не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За вищевказаних обставин є всі підстави вважати про існування належних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд цілком слушно виходив із того, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення проти життя особи, санкція статті за вчинення якого, передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі.

Характер інкримінованого кримінального правопорушення, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не працевлаштований, не має законного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від суду, вчинив тяжкий злочин.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому ОСОБА_8 з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на що, доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків є неспроможними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість, ідентичність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та ухвали суду першої інстанції суперечать дійсності та зводяться до незгоди апелянта із обставинами, які встановлені судом.
Крім того, посилання апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та місце проживання, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано не взяті до уваги оскільки вказані в ухвалі обставини в сукупності свідчать, що у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, не зможуть забезпечити контроль за належною процесуальною поведінкою останнього, а тому і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарги задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 травня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 17 липня 2021 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: