Справа № 357/8803/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
особи, щодо якої вирішується клопотання ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
розглянувши в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в залі судового засідання клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2021 року за № 0000941 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого контролером в ДП «Генеральна дирекція по обслуговуванню іноземних представництв», маючого неповнолітню особу на утриманні, інвалід 2 групи з дитинства, не депутат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_1 , абонентський номер мобільного зв`язку - НОМЕР_2 , раніше не судимого,
за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2021 року за № 0000941 відносно ОСОБА_5 , у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2021 року приблизно о 12 год. 30 хв., ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні ТСЦ 3242, що по вул. Сухоярська, 20 в м. Біла Церква, Київська обл., маючи злочинний умисел, спрямований на використання підробленого документу, надав підроблений документ, а саме посвідчення водія на власне ім`я, серії НОМЕР_3 від 22 травня 2019 року, бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, яке придбав у невстановленої слідством особи у травні 2019 році через інтернет мережу.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні, особа стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 підтвердив обставини викладені у клопотання, зазначив, що 22.05.2021 року приблизно о 12 год. 30 хв. перебуваючи в сервісному центрі по вул. Сухоярській в м. Біла Церква, надав підроблений документ посвідчення водія, яке придбав у 2019 році через інтернет мережу у шахраїв для продовження його дії, свою провину визнав.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити відповідно до ст. 94 КК України.

Захисник ОСОБА_4 та законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, клопотання підтримали в повному обсязі.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення суспільно-небезпечного діяння підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

витягом з ЄРДР за № 0000941 від 22.05.2021 року та рапортом ЧЧ про початок досудового розслідування вказаного кримінального провадження;

протоколом огляду місця події від 22.05.2021 року з фототаблицею з якого вбачається, що було проведено огляд в приміщенні сервісного центру НОМЕР_4 на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого на дерев`яному столі сірого кольору, розміром 2м на 1.5м було виявлено посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 22.05.2019 року видане сервісним центром 1244, категорії А1,А на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке поміщене до спецпакету №SUD2019301 та вилучено до Білоцерківського РУП;

висновком експерта №СЕ-19/111-21/25925-ДД від 04.06.2021 року та ілюстрованої таблиці (додаток 1), складеним за результатом проведення судової технічної експертизи, з якого вбачається, що бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_3 , за способом друку та спеціальними елементами захисту не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходиться в офіційному обігу на території України. Зображення лицьового та зворотного боків посвідчення, нанесені за допомогою копіювально-множильної техніки зі струменевим способом передачі зображення. Ознак внесення змін до первинного змісту документа шляхом підчистки, дописки, додрукування, травлення, виправлення, змивання не виявлено;

протоколом огляду предмету від 08.06.2021 року з фототаблицею, з якого вбачається, що було оглянуто спеціальний пакет експертної служби № 5244172, в якому знаходився бланк посвідчення водія зі серійним номером НОМЕР_3 ;

постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.06.2021 року, згідно якої посвідчення водія зі серійним номером НОМЕР_3 визнано речовим доказом, яке знаходиться у спеціальному пакеті експертної служби №5244172 та передано на зберігання за квитанцією 757/2021 від 14.06.2021 року до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області;

листом Територіального сервісного центру №3242 (ТСЦ МВС №3242) за №31/10/3242-707 від 09.06.2021 року, згідно якого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія не отримував, а відповідно до Єдиного державного реєстру МВС ТСЦ 3242 посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 11.11.2016 видане в ТСЦ 4843 (Миколаївська область) належить ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

висновком судово-психіатричного експерта №406 від 16.06.2021 року, що призначений та проведений на підставі постанови дізнавача СД Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 15.06.2021 року, з якого вбачається що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на органічний розлад особистості (F 07.0 за МКХ-10). За своїм психічним станом на момент скоєння інкримінованих дій не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час страждає на органічний розлад особистості (F 07.0 за МКХ-10). За своїм психічним станом на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Райош ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Протипоказань до такого лікування у нього не виявлено. Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_5 під час проведеного обстеження не виявлено.

У судовому засіданні, за погодженням із учасниками процесу, судом визнано недоцільним допитувати свідків обвинувачення згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст.ст. 512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У даному кримінальному провадженні суд не вбачає підстав констатувати, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, у зв`язку із наступним.

Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас, відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

З висновку судово-психіатричного експерта №406 від 16.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на органічний розлад особистості (F 07.0 за МКХ-10). За своїм психічним станом на момент скоєння інкримінованих дій не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час страждає на органічний розлад особистості (F 07.0 за МКХ-10). Лікар - судово психіатричний експерт, дійшов висновку, що за своїм психічним станом на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Райош ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Протипоказань до такого лікування у нього не виявлено. Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_5 під час проведеного обстеження не виявлено.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 406 від 16 червня 2021 року, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи не дає підстав вважати, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_5 перебував устані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до частини 2 статті 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

В силу вимог статті 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до частини 5 статті 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не перебував в стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи, відтак, суд вважає, що його неосудність на момент вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не встановлена, а тому відповідно до частини 2 статті 512 та частини 5 статті 513 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Після прийняття судом даного процесуального рішення вимоги частини 5 статті 513 КПК України визначають дії прокурора, який повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 20, 94 КК України, статтями 502, 503, 512, 513, 515 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000941 від 22.05.2021, відносно ОСОБА_5 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 статті 358 КК України - закрити.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000941 від 22.05.2021, відносно ОСОБА_5 - направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, захиснику та законному представнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1