Провадження № 11-кп/824/1496/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.189 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0007161 від 11.06.2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що зазначені ОСОБА_7 в заяві обставини, не є нововиявленими в розумінні ч.2 ст.459 КПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, ухвалити виправдувальний вирок, а кримінальне провадження №0007161 від 11.06.2014 року - закрити.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою. Судом першої інстанції взагалі не досліджувались нововиявлені обставини по справі. Зокрема апелянт вказує, що суд не взяв до уваги, що директор ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 навмисно сфальшували матеріали кримінального провадження №0007161, оскільки приховали від слідства документи про договірні відносини ОСОБА_7 з компанією Рапала та розписку про отримання авансу за наукові дослідження продукції компанії. Крім того, сторона обвинувачення не розкрила матеріалів досудового розслідування згідно ст.290 КПК України, через що суд ухвалив рішення на підставі недопустимих доказів. Сторона захисту відкрила матеріали досудового розслідування згідно ст.290 КПК України, проте ці матеріали були приховані від суду. При обговоренні мирової угоди директор ОСОБА_8 пішов на компроміс і визнав, що ОСОБА_7 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Отже, факти фальшування матеріалів кримінального провадження №0007161 від 11.06.2014 року існували на час судового розгляду, але не були відомі суду через зловживання директора ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 та причетних осіб. При цьому директор ОСОБА_8 визнав факти фальшування. Проте, усі ці факти суд першої інстанції взагалі не розглядав, через що ухвала суду першої інстанції є незаконною та має бути скасована.

Апелянт зазначає, що він не стверджував, що відкриті кримінальні провадження, а також цивільні позови є нововиявленими обставинами.

ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак до суду апеляційної інстанції не з`явився та в апеляційній скарзі просив проводити судове засідання без його участі.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду провадження без участі ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Так, згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року в частині призначення покарання було скасовано та постановлено новий вирок, яким визнано ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.189 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року було залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Зі змісту заяви ОСОБА_7 вбачається, що в якості нововиявлених обставин він посилається на фальшування доказів обвинувачення адвокатом ОСОБА_9 та директором ОСОБА_8 , шляхом приховання від органів досудового розслідування документів, що підтверджували наявність договірних відносин між компанією Рапала та ОСОБА_7 , а також порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст.246, 290 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 вказував, що ним подано цивільний позов до компанії «Рапала» про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Також, щодо низки осіб, зокрема і щодо директора дочірнього підприємства компанії «Рапала» в Україні ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 відкриті кримінальні провадження, оскільки саме вказані особи сфабрикували кримінальне провадження №0007161 від 11.06.2014 року.

На думку ОСОБА_7 , такі обставини є підставою для скасування обвинувального вироку в порядку передбаченої главою 34 КПК процедури.

Перевіривши вказані доводи, надавши їм оцінку, суд дійшов правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_7 без задоволення.

Колегія суддів зазначає, що згідно процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами підставою його здійснення є одна з визначених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.

З огляду на те, що за підроблення доказів у ст. 384 КК передбачено кримінальну відповідальність, тому належним засобом доказування існування викладених у заяві ОСОБА_7 обставин слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Проте належного підтвердження доводів у частині підроблення доказів ОСОБА_7 суду не надав.

В свою чергу викладені у заяві ОСОБА_7 доводи по суті зводяться до тверджень щодо незаконності та необґрунтованості, на його думку вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року.

Посилання ОСОБА_7 на допущені стороною обвинувачення порушення вимог ст.290 КПК України при відкритті матеріалів є неспроможними. За змістом ч. 2 ст. 459 КПК зазначені обставини не належать до нововиявлених.

На думку колегії суддів, вірними є також висновки суду першої інстанції про те, що подані ОСОБА_7 численні цивільні позови до різних судів, де відповідачами є компанія «Рапала» та її дочірнє підприємство, про відшкодування йому майнової та моральної шкоди свідчить лише про наявність у заявника з відповідачами за вказаними позовами цивільно-правових відносин, однак не є нововиявленими обставинами.

Виходячи з наведеного, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року, є безпідставними.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0007161 від 11.06.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, - відмовлено, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :