печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/54914/20-к від 14.01.2021, у рамках кримінального провадження № 0000157,-
В С Т А Н О В И В:
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/54914/20-к від 14.01.2021, у рамках кримінального провадження № 0000157.
Клопотання разом з доповненнями обґрунтовано тим, що арешт накладено необґрунтовано, а відтак підлягає скасуванню, з урахуванням того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають відношення до злочину, досудове розслідування якого здійснюється у кримінальному провадженні № 0000157, та арештований автомобіль не відповідає критеріям речового доказу, передбаченого ст. 98 КПК України.
В судове засідання 26.04.2021 року представник власника майна - адвокат
ОСОБА_3 не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд провадження у його відсутність.
Крім того, останній долучив пояснення надані адвокату 23.04.2021 ОСОБА_6 , в яких зазначено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не мають відношення до вчинення кримінального правопорушення, покази надані під час допиту були надані через 7 днів після отримання відкритої черепно-мозкової травми, які не відповідають дійсності, підстави для накладення арешту на автомобіль на основі протоколу допиту (який не відповідає дійсності) відсутні.
Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.
Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157 від 14.05.2020.
На підставі Ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/52881/20-к від 01.12.2020 проведено обшук автомобіля «Mercedens-Benz S 500», н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 . За результатами обшуку вилучено, у тому числі вказаний автомобіль.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києвау справі № 757/54914/20-квід 14.01.2021 накладено арешт на вилучений в ході обшуку автомобіль «Mercedens-Benz S 500», н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 та належить ОСОБА_4 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування зазначеним автомобілем.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді від 14.01.2021, слідчим доведено наявність обґрунтованих підстав вважать, що було вчинено кримінальні правопорушення, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000157, та ОСОБА_5 причетний до їх вчинення, а вилучений автомобіль відповідає критеріям, визначеним
ст. 98 КПК України, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки використовувався у протиправній діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За приписами ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При накладенні арешту на майно, слідчий суддя вказав що арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заяваN 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesAN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав контрактної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73 SeriesAN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, SeriesAN 98).
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року при арешті майна, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що воно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та для арешту наявні підстави передбачені ст. 170 КПК України.
Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду доказів на підтвердження того, що вказане майно було набуто кримінально-протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відповідне майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям статті 96-2 КК України.
Також, незважаючи на значну тривалість досудового розслідування, прокурором не підтверджено обставин можливої причетності заявника ОСОБА_4 до вказаного кримінального провадження.

Як встановлено пунктом 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.

ОСОБА_4 не є особою відносно якої здійснюється кримінальне провадження, не є підозрюваною чи обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000157, отже, арешт майна ОСОБА_4 , є прямим порушенням ст .41 Конституції України, відповідно до якої право приватної власності є непорушним і такий арешт не відповідає положенням ч. 6 ст. 170 КПК України та ч. 2 ст. 173 КПК України.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для подальшого арешту вказаного об`єкту рухомого майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити.
Разом з тим, вимоги клопотання щодо зобов`язання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 або інших слідчих з групи слідчих у кримінальному провадженні №0000157 від 14.05.2020, негайно повернути ОСОБА_4 автомобіль «Mercedens-Benz S 500», н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , не відноситься до повноважень слідчого судді при розгляді даної категорії клопотань, у відповідності до вимог ст. 174 КПК України.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 42, 47, 64-2, 131-132, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений Ухвалою Печерського районного суду м. Києвау справі № 757/54914/20-квід 14.01.2021, на автомобіль «Mercedens-Benz S 500», н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

В частині інших заявлених вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1