Справа №198/41/21
Номер провадження 1-кп/0198/8/21
УХВАЛА

26.03.2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

проводячи відкрите судове засідання кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2020 року за № 0000170 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження (на 60 днів) строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , термін дії якого невдовзі спливає.

Прокурор зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків очевидців події (з якими знайомий).

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використання електронного засобу контролю.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, а також розглянувши питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд зважає на те, що зазначений прокурором ризик про можливий вплив обвинуваченого на свідків має місце, бо станом на 26 березня 2021 року судовий розгляд кримінального провадження ще не відбувся, свідки (в першу чергу один із очевидців подій) ще не допитані в суді (а лише їх допит безпосередньо в суді має значення при прийнятті рішення по справі), анкетні дані свідків відомі обвинуваченому, а отже у обвинуваченого наявна об`єктивна можливість незаконно впливати на них.

Також суд приймає до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років.

Крім цього ОСОБА_5 до взяття під варту не мав офіційного місця роботи, будь-якого постійного джерела доходів, не одружений, дітей не має (зі слів), що вказує на відсутність в нього стійких соціальних зв`язків. Враховуючи вищевказане, а також обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 (умисний, тяжкий, насильницький, результатом якого стала загибель людини), існує реальний ризик залишення ним свого місця проживання (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

З огляду на вказане, суд вважає, що тяжкістю покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджується існування ризику ймовірності його переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, суд враховує репутацію обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та законних джерел доходів, що, з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини, враховуючи особу обвинуваченого (у тому числі те, що він є повнолітнім) та зважаючи на суспільний інтерес, враховуючи наявні ризики, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, на даний час не зможе запобігти вищевказаним ризикам переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, впливу на свідків та не гарантуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 21 травня 2021 року включно (до 24 год.).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду відповідно до рішення Конституційного суду України в справі № 3-208/2018(2402/18) протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1