ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/2739/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених.
Задоволено клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Вказаною ухвалою, окрім іншого, продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_6 , на 60 днів, тобто до 17.09.2021 року.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого злочинах, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.28, ч.1 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.
Крім того, суд вказав, що врахував недотримання обвинуваченим умов застосування запобіжного заходу у вигляді застави, згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2017 року та порушення ОСОБА_6 вимог відповідно до ст.194 КПК України, внаслідок чого останній був оголошений в розшук, а ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2018 змінено запобіжний захід на тримання ОСОБА_6 під вартою без визначення застави.
Разом з тим, судом вказано, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та їх тяжкість; наявність ризиків перешкоджання, обвинуваченим встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та той факт, що він може переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків - виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який.
Не погодившись з рішенням районного суду захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуМосковського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нове рішення, яким обрати, його підзахисному, запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання відповідно до норм ст.179 КПК України.
В обґрунтування вимог апелянт посилається на те, що районним судом при задоволенні клопотання прокурора, про продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано доказів щодо наявності підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Захисник вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та неправомірною, так як вона не містить змістовного та конкретного обґрунтування ризиків п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які конкретизовано б зазначалися щодо ОСОБА_6 .
Крім того, апелянт посилаючись на норми та рішення ЄСПЛ, акцентує увагу, що відносно ОСОБА_6 . Європейським судом з прав людини 01.04.2021 р. було оголошено та опубліковано на офіційному сайті ЄСПЛ рішення за справою «CASE OF ZOLOTARYOV v. UKRAINE», згідно до якого, серед іншого, Суд постановив, що мало місце порушення ст.5 Конвенції, однак судом першої інстанції зазначене не взято до уваги.
Разом з тим, адвокат вказує щодо порушення судом розумних строків при розгляді даної справи.
Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Апелянт просив проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження без його участі; від прокурора у кримінальному провадженні подано заяву про слухання справи без його участі.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності сторін у справі, які були належним чином повідомлені, оскільки їх відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за їх обов`язковою участю до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до норм ч. 2 ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, у зв`язку з порушенням обвинуваченим покладених на нього обов`язків, ОСОБА_6 було оголошено у розшук, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в клопотанні про продовження запобіжного заходу та обвинувальному акті, а саме вчинення обвинуваченим особливо тяжкого та декількох тяжких злочинів за попередньою змовою групою осіб, а також враховуючи, що злочинні дії ОСОБА_6 в тому числі були направлені на придбання, носіння, перевезення і збуті бойових припасів; на умисне пошкодження та знищення чужого майна шляхом підпалів, вибухів, тобто загально небезпечним способом, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегією суддів, враховано, той факт, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017 року стосовно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави, по внесенні якої останній порушив покладені на нього обов`язки і був оголошений у розшук, однак 28.04.2018 року затриманий з метою приводу до суду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018 року стосовно ОСОБА_6 змінено запобіжний захід на тримання під вартою без визначення суми застави. Вищезазначені обставини підтверджуються захисником в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Посилання захисника щодо практики рішень ЄСПЛ, колегією суддів, взято до уваги, однак в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Твердження апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, які були на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні.
Крім того, захисником не надано суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження неможливості ОСОБА_6 перебувати під вартою у зв`язку із поганим станом здоров`я, що додатково свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів та вимоги про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення і зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на більш м`який.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2021 року, в частині про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- залишити без змін.
Звернути увагу, Московського районного суду м. Харкова, на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді