КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/3506/19. Провадження №11-кп/824/1837/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 257, ч. 4 ст. 187. ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, а. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
У Х В А Л А
Іменем України

2 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ із Державною установою "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України матеріали провадження за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року,

за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні №0000678 від 11.05.2017 року щодо обвинувачених:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Київ, з вищою освітою, працюючого заступником директора БК "Некст-Буд", розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187. ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 4 квітня 2021 року включно в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який народився в м. Сєвєродонецьк Луганської області, з вищою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187. ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 4 квітня 2021 року включно в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 судом не встановлено та сторонами не доведено. Отже, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_11 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , а також адвокат ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року.

Адвокат ОСОБА_11 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просить: скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року у справі 3359/3506/19 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2021; відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зазначає, що прокурором протягом 18 місяців розгляду справи в суді першої інстанції з квітня 2019 року не надано суду жодного доказу та/або інших відомостей на обґрунтування доводів про необхідність тримання під вартою ОСОБА_7 , отже посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 є надуманим та безпідставним, а рішення про тримання під вартою - свавільним.

Наголошує на тому, що основною причиною не розгляду справи є неналежна поведінка прокурора у справі, його систематичне не з`явлення до суду, а це не може бути підставою для тримання ОСОБА_7 та інших осіб під вартою.

Вказує, що суд формально послався на ті ж самі підстави тримання ОСОБА_7 під вартою, що дублюються з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу 13.04.2018 року, тобто на протязі більше 2,5 років.

Звертає увагу на те, що стан ОСОБА_7 тяжкий, потребує постійного нагляду, лікування, у тому числі двічі на рік профілактичного, що не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятору.

Зазначає, що з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 відсутні ризики його втечі, а також ризики перешкоджати іншим чином судовому розгляду справи.

Вважає, що до ОСОБА_7 має бути застосований інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Адвокат ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі просить: скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 ; постановити нову ухвалу, якою змінити обраний ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вказує, що прокурор у своєму клопотанні використала шаблонні формулювання, не підтверджені матеріалами справи, та зачитала фабулу злочину, що описує тяжкість вчиненого злочину, тяжкість покарання за вчинений злочин, загальні дані про особу, відсутність постійного місця роботи, хоча ОСОБА_9 на час затримання працював та втратив роботу виключно в зв`язку з затриманням, навела в клопотанні не відомо яким чином встановлені психологічні риси ОСОБА_9 , а саме: стійку схильність до вчинення злочинів, послалася на спортивну статуру підсудного. Зазначає, що заявляючи клопотання, прокурор зазначила, що вина ОСОБА_9 вже начебто є встановленою.

Зазначає, що прокурор в своєму клопотанні перелічила та послалася на докази, які суду не надала та суд, в порушення вимог ст. 23 КПК України, фактично прийняв такі докази навіть не дослідивши їх особисто, в зв`язку з цим було порушено вимоги ст. 22 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 , оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Мотиви Суду

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження під №0000678 від 11.05.2017 року відносно ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 4 квітня 2021 року включно із утриманням в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останніх.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Так, перевіривши доводи апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Зокрема, суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останніх вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинувачених, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованого ризику, що останні можуть вчинити нові злочини, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники обвинувачених, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинувачених.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи захисника з приводу тяжкого стану ОСОБА_7 жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а лише характеризують стан його здоров`я, а саме визначають обставину визначену у п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України, які судом враховуються при вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому.

Водночас жодних медичних документів, які б підтверджували, що за станом здоров`я ОСОБА_7 протипоказано знаходитись в слідчому ізоляторі стороною захисту не надано.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а доводи апеляційних скарг не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 336, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 лютого 2021 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 4 квітня 2021 року включно в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України, залишити без змін.

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 з ю б і н ОСОБА_14 Ш р о л ь