СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5686/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна поданого адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 12.04.2021 в кримінальному провадженні №0000699 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2019, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2021 р. представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням, в якому просив суд скасувати арешт майна, що належить ОСОБА_4 , який був накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 12.04.2021 року, а саме на автомобіль, який було вилучено 09.04.2021 року в ході обшуку автомобіля "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 22.03.2021 року. Ухвалою слідчого судді від 12.04.2021 р.накладено арешт на вказаний транспортний засіб та на речі, які знаходились в даному автомобілі.

Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні восьмого СВРКП СУ ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000699 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2019 року. На підставі ухвали слідчого судді від 09.04.2021 року було проведено обшук в автомобілі "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 , де було серед іншого було вилучено майно, з якого заявник просить скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судду від 12.04.2021 р. За переконанням скаржника на даний час відпали підстави в подальшому застосуванні арешту майна, оскільки нікому не пред`явлено підозру в даному кримінальному провадження та з часу накладення арешту пройшло майже чотири місяці. Матеріальної та моральної шкоди власником майна нікому не заподіяно.

На підставі наведеного просив клопотання задовольнити та скасувати арешт накладений на автомобіль "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді від 12.04.2021 р. в

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити зпідстав викладених в ньому.

В судове засідання слідчий, який здійснює досудове розслідування в даному коримінальному провадженні, ОСОБА_5 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій просив в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що потреба в такому заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на даний час не відпала, при цьому зазначив, що 12.04.2021 року вказаний транспортний засіб, постановою слідчого визнано, як речовий доказ. 12.04.2021 р, ухвалою слідчого суду накладено арешт на дане майно. Також зазначив, що транспортування незаконного виготовлених підакцизних товарів, здійснювалось на вказаному автомобілі, який визнаний судом знаряддям кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Частиною 1 статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 98 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160, 166, 170, 174 цього Кодексу.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний, що передбаченостаттею 2 КПК України.

Разом з тим, згідно частини 4 статті 21 КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантованіКонституцієюі міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Відповідно до частини 4, 5 статті 170 КПК заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Європейський суд з прав людини висловив позицію, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"(James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 19.03.2021 р. надано дозвіл на проведення обшуку.

09.04.2021 року проведено обшук на підставі вказаної ухвали суду, де серед іншого, вилучено автомобіль, з якого скаржник просить скасувати арешт.

12.04.2021 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000699, було накладено арешт на майно, в тому числі і на автомобіль "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , який зазначено в ухвалі, як знаряддя скоєного кримінального правопорушення.

12.04.2021 р. постановою слідчого автомобіль "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом по справі.

Як вбачається з даного кримінального провадження воно досудове розслідування здійснюється за ч. 1 ст. 204 КК України.

Стаття 204 ч. 1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів .

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, полягає у таких чотирьох діях, вказаних альтернативно: 1) придбання незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тютюнових виробів або інших підакцизних товарів; 2) зберігання таких товарів; 3) їх транспортування; 4) збут незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Як зазначив слідчий транспортування незаконно виготовленого спирту відбувалось на автомобілі "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 . Таким чином, встановлено, що даний автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому на даний час не відпали підстави для накладення арешту на даний автомобіль.

На час розгляду даного клопотання досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, та проводиться подальше досудове розслідування.

Згідно з ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи заперечення слідчого щодо задоволення клопотання та необхідність проведення слідчих дій для повного та об`єктивного досудового розслідування, та забезпечення змагальності сторін у кримінальному провадженні та повноти досудового розслідування, вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки особою, що звернулась із клопотанням, не доведено, що арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт вищезазначеного майна накладено відповідно до норм чинного законодавства, а заява про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.04.2021 року скасування не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 21, 98, 100, 160, 166, 170, 174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про скасування арешту майна поданого адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 12.04.2021 в кримінальному провадженні №0000699 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2019, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1