Ухвала
Іменем України
05 липня 2021 року
м. Київ

справа № 521/16291/19
провадження № 51-3259 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року,
встановив:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла, і з позбавленням на підставі ст. 54 КК України його спеціального звання «молодший сержант внутрішньої служби».
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів з метою їх збуту, передачі цих речовин в місця позбавлення волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності своєї винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує рішення суду першої та апеляційної інстанцій як незаконні, оскільки вважає, що вони винесені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість і просить пом`якшити призначене йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано у повній мірі його особу, а саме, позитивні характеристики, наявність малолітньої дитини на його утриманні, стан здоров?я дружини. Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги доводи його апеляційної скарги про його зразкову посткримінальну поведінку.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенняв касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо суворості покарання, яке призначено йому без застосування положень ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вимоги кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
Доводи касаційної скарги засудженого про не врахування в повній мірі судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні йому покарання обставин, які пом`якшують покарання, позитивно характеризують його особу, обґрунтованими визнати не можна.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд,обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_4 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, врахував тяжкість вчиненого ним кримінальногоправопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем в сім`ї, позитивно характеризується, виховує неповнолітню дитину. Обставинами, які пом`якшують покарання винного суд першої інстанції визнав щире каяття та шкодування з приводу вчиненого, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання винного, судом першої інстанції не встановлено. Ці обставини обґрунтовано визнано судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та дають підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним обігом небезпечної психотропної речовини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано призначив засудженому покарання, яке він має відбувати реально, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна, крім житла, і з позбавленням його спеціального звання молодшого сержанта внутрішньої служби.

Висновок суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді реального позбавлення волі належно вмотивований та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що наведені вище дані про особу винного, тяжкість вчиненого ним злочину, пов`язаного з незаконним обігом небезпечної психотропної речовини, ступінь його суспільної небезпеки не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України відсутні.

Таким чином, підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його суворість, а також підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, про що він зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.

В свою чергу, при розгляді апеляційної скарги захисника, у якій порушувалось питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3