Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/2041/19
провадження №1-кп/279/96/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в колегіальному складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0001586 від 18.11.2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень Житомирської області, громадянина України, неодруженого, має двох малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.122 ч.1, 115 ч.1 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Чигирі Коростенського району Житомирської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, згідно ст.89 КК України несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.122 ч.1, 396 ч.1 КК України

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що 15.10.2016 року в післяобідній час доби вони разом з особою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились поблизу магазину «Пролісок» (Житомирська область, м.Коростень, вул.Проліскова,90), де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з однієї сторони, та ОСОБА_13 , з іншої сторони, виникла сварка з приводу крадіжки останнім грошових коштів, в ході якої у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , реалізуючи який, ОСОБА_10 наніс один удар правою рукою, затиснутою в кулак, в область нижньої лівої частини щелепи ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 , в свою чергу, наніс один удар правою рукою, затиснутою в кулак, в область нижньої правої частини щелепи ОСОБА_13 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді повного лінійного перелому заднього відростку правої гілки нижньої щелепи, перелому кісток лицевого черепу в ділянці кісток носу.

Після спричинення тілесних ушкоджень у вказаний час та місці у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_13 , реалізуючи який, ОСОБА_10 відвів ОСОБА_13 на водоймище, що знаходиться на околиці м.Коростень Житомирської області, де штовхнув ОСОБА_13 у водоймище та почав топити, доки останній не перестав чинити опір, після чого залишив його у водоймищі в непритомному стані, а сам місце вчинення злочину залишив. Особа Д. спільно з ОСОБА_11 дістали ОСОБА_13 з водоймища та залишили його на березі.

Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень повний лінійний перелом заднього відростку правої гілки нижньої щелепи, перелом кісток лицевого черепу в ділянці кісток носу, наявність річкової ряски у шлунку, найбільш ймовірною причиною смерті ОСОБА_13 є утоплення у воді чи в результаті виникнення післяасфіктичного стану після утоплення у воді.

ОСОБА_11 також обвинувачується в тому, що наступного дня, а саме: 16.10.2016 року у вечірній час доби ОСОБА_10 , особа ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , будучи обізнаними про вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, маючи реальну можливість, не повідомив правоохоронні органи про вчинений останнім злочин, тобто, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь не обіцяно, приховав скоєння особливо тяжкого злочину а саме: взяли віз з конем та на ньому перевезли труп ОСОБА_13 в інше місце, де його закопали.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано як умисні дії, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, як злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України, та як умисні дії, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, як злочин, передбачений ст.115 ч.1 КК України.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано як умисні дії, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, як злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України, та як умисні дії, які виразились в заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, а саме трупа ОСОБА_13 , як злочин, передбачений ст.396 ч.1 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, за результатами дослідження всіх поданих стороною обвинувачення доказів та їх сукупного аналізу, судом встановлено, що 15.10.2016 року в післяобідній час доби ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу магазину «Пролісок» (Житомирська область, м.Коростень, вул.Проліскова,90), на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_13 , наніс два удари правою рукою, затиснутою в кулак, в обличчя ОСОБА_13 та спричинив останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді повного лінійного перелому заднього відростку правої гілки нижньої щелепи, перелому кісток лицевого черепу в ділянці кісток носу.

Своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України.

Вказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями обвинувачених, допитаних безпосередньо в судовому засіданні потерпілої, свідків, висновками експертиз, письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав частково. Будучи допитаним, дав показання про те, що 15.10.2016 року прийшов в магазин. Туди ж прийшов ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вони розмовляли. На його номер зателефонував ОСОБА_16 , запитав, де він знаходиться, сказав, що чекав на нього в нього вдома. Потім прийшов до них в магазин, придбав вина. Через якийсь час він з ОСОБА_15 вийшли до туалету, ОСОБА_16 пішов за ними, став провокувати конфлікт через те, що нібито він звинувачував його в крадіжці грошей, почав його провокувати, сказав образливі слова. Він вдарив ОСОБА_13 в обличчя, в ділянку щелепи зліва, та відійшов, той знову продовжував конфліктувати, тоді він знову вдарив його лівою рукою в обличчя в ліву сторону. ОСОБА_15 намагався їх розборонити. Волківський впав. ОСОБА_15 тілесних ушкоджень ОСОБА_16 не спричиняв. До цього в нього вже був розбитий ніс. В цей момент підійшли продавець та ОСОБА_14 . Хвилини через 2-3 підняли ОСОБА_16 . Він, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пішли в бік мосту, а ОСОБА_16 в бік вулиці Проліскової. Вони пішли, щоб уникнути продовження конфлікту, бо знав, що ОСОБА_16 прийде до нього додому. Коли йшли, то зустріли ОСОБА_17 . Волківський наздогнав їх хвилин через 20 та знову почав говорити, що він звинувачував його в крадіжці грошей, продовжував конфліктувати. Волківському ніхто не погрожував. Волківський стояв нижче до берега, потягнув його за одяг, через що вони впали у воду. Там було неглибоку, бруд, ряска. Після падіння ОСОБА_16 опинився знизу. Вивільнившись, він вибрався на берег, а ОСОБА_16 ще залишався в ставку. Він його підтягнув до берега, разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 витягли ОСОБА_16 на берег. Коли витягли, то ОСОБА_16 присів, потім приліг. Волківський був у свідомості, йому говорили, щоб він йшов додому, однак він висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою. Оскільки було холодно, був весь мокрий, то він пішов додому, перевдягся та поїхав до своїх дітей. Телефон намочив, тому не міг телефонувати. З ОСОБА_16 залишались ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Приблизно о 22.30 год. проїздив повз будинок ОСОБА_16 , побачив, що той закритий та подумав, що він кудись пішов. Вдома відчував неспокій, тому пішов до ОСОБА_14 і вони ходили на ставок, однак ОСОБА_16 в тому місці, де його залишили, не виявили, тому пішли додому. Про те, що сталось пізніше, що тіло ОСОБА_16 закопали, дізнався через 3 дні. ОСОБА_14 розповів, що взяв його меншого брата, той взяв його коня і завезли тіло в місце, де мешканці беруть глину. Він участі в приховуванні тіла не приймав. На запитання, навіщо так зробили, ОСОБА_14 відповів, що могли б подумати, що то вони зробили. Раніше з ОСОБА_16 конфліктів в нього не було. За три місяці до події в нього дійсно вкрали гроші, але претензій до ОСОБА_16 він не заявляв. В той день алкогольні напої не вживав. Таких наслідків не передбачав.

Обвинувачений ОСОБА_11 вину визнав частково, дав показання про те, що знаходився разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , вони розмовляли. ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_16 та прийшов до них хвилин через 15-20. Бачив в нього на носі садна. Він його майже не знав. ОСОБА_16 почав розмову за гроші, почав спорити. Він з ОСОБА_18 пішли за магазин до туалету. Туди прийшов ОСОБА_16 та знову розпочав конфлікт. ОСОБА_18 його вдарив. ОСОБА_16 знову конфліктував. ОСОБА_18 його знову вдарив і той впав. Він був збоку, не втручався, просив їх заспокоїтись. Волківського не бив. Вони його підняли, намагались заспокоїти. Потім розійшлись. Біля мосту поговорили з ОСОБА_17 , пішли до ставка, бо бачили, що ОСОБА_16 йшов в їх бік. На ставку бачив, як ОСОБА_18 з ОСОБА_16 впали в воду. ОСОБА_18 підтягнув його до берега, а він з ОСОБА_14 витягли. Волківський виражався нецензурно, пропонували його провести. Він знову виражався. Пішли додому. Біля ставка ОСОБА_19 не бив, вини впали: чи то послизнулись, чи то ОСОБА_16 потягнув, бо тримав ОСОБА_18 за одяг. Там було неглибоко. Волківського витягли на пригірок, він сидів, потім ліг, матюкався, сказав, що піде сам, від допомоги відмовлявся. Хвилини через три вони пішли. Не думав, що щось може статись, бо ОСОБА_16 загартовувався. Наступного дня о 09-09.30 зустрів ОСОБА_14 і той повідомив, що з ОСОБА_18 ходили шукати ОСОБА_16 , але не знайшли. Тоді він пішов на ставок, знайшов ОСОБА_16 . Той лежав в метрах 15 в бік від місця, на якому його залишили, лежав на животі, обличчя повернуто боком до води, було синього кольору, був холодний. Перевіряв, чи живий. Подумав, що він замерз. Правоохоронні органи не повідомив, бо злякався. Повідомив про це ОСОБА_14 , вони пішли до ОСОБА_18 , але там був лише його брат ОСОБА_20 . ОСОБА_14 запропонував поховати ОСОБА_16 . Вирішили вночі вивезти тіло. Прищепчуку про це не повідомив. Везли на конях, тіло накрили покривалом, поклали в яму на засипали. ОСОБА_14 зловживав алкоголем, розповідав йому, що в поліції його поїли. Жалкує про те, що не повідомив про виявлення тіла ОСОБА_16 .

Потерпіла ОСОБА_6 дала показання про те, що була відсутня вдома, 15.10.2016 телефонувала чоловікові, бо той мав їхати до неї в м.Київ, об 11.30 перестав відповідати. 16.10.2016 року зателефонувала її сусідка ОСОБА_21 та повідомила, що в неї не закриті кури. 17.10.2016 року приїхала додому та подала заяву про зникнення чоловіка, вказала відомі обставини. Сама розшукувала чоловіка, потім потрапила в лікарню, потім знову шукала. За селом є яма, в якій мешканці беруть пісок. Її увагу привернув край ями, тому вона викликала поліцію і наполягла, щоб вони перевірили її здогадку. Під час розкопу виявили тіло, вона впізнала свого чоловіка. Зелінський повідомив, що до його смерті можуть бути причетні ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , що він бачив, як вони били чоловіка на мосту та за магазином. Біля тієї ями були сліди коліс, на які вона вказала слідчим. Те, що чоловіка били за магазином, бачила продавець ОСОБА_22 . Вона просила чоловіка з`ясувати у ОСОБА_18 , чому він не віддає гроші за продані дитячі комбінезони. По телефону їй чоловік говорив, що йде додому, однак можливо пішов в інший бік. Тіло знайшли через півтора місяця 30.11.2016 р..

Вважає, що її чоловіка було умисно та жорстоко вбито, про що обвинувачені не жалкують. Втрата чоловіка, пережите під час пошуку його тіла та під час розслідування спричинили їй тяжку моральну травму, призвели до погіршення стану здоров`я. Наполягала на суворому покаранні, позовні вимоги підтримала.

Свідок ОСОБА_23 свідчила про те, що в жовтні 2016 року працювала продавцем магазину по АДРЕСА_1 . Знає місцевих жителів, в тому числі потерпілого, в якого було прізвисько « ОСОБА_24 ». Він заходив в магазин, був нетверезий. Конфліктів в магазині не бачила. Коли вийшла до туалету, то побачила ОСОБА_16 , який лежав на землі за магазином. Хтось був поряд з ним. Потім встав та пішов, в якому напрямку - не бачила. Ушкоджень на його тілі не бачила. Чи був у магазині ОСОБА_18 , не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_25 дала показання про те, що 08.30- 09.00 год. бачила ОСОБА_16 , який біг на пробіжку та купатись. Занесла йому білизна на прання, яку о 10.30-11.00 год. мала забрати. Побачила, що він йде в бік магазину. Коли об 11.00 год. його не було вдома, вона зателефонувала йому і він сказав, що скоро буде. Телефонувала йому до 13 год., а вже о 14-15 год. телефон був вимкнений. Поїхала в магазин, запитала продавця, чи він був в магазині. Та сказала, що бачила, як той лежав за магазином, що як ОСОБА_18 та ОСОБА_15 його кудись потягли. Ввечері ОСОБА_16 не прийшов, господарство не закрив. Наступного дня приїхала ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_27 свідчив про те, що 15.10.2016 року проїздив велосипедом повз міст в центрі селища Чигирі. Бачив ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , Волківського, який перебував у стані сп`яніння, ледь тримався на ногах. Запропонував йому йти додому. Той послухав та пішов. Інші стояли поодаль. При ньому ОСОБА_16 ніхто ушкоджень не спричиняв, розмов про борги не було. Це було приблизно о 13-15 годині. Розмова між ними відбувалась перед мостом. Бачив, що ОСОБА_16 пішов в бік поля з кукурудзою, в бік свого будинку. Тілесних ушкоджень на ньому не було. Він поїхав в своїх справах. Про те, що сталось з ОСОБА_16 , йому ніхто не розповідав.

Свідок ОСОБА_10 (брат ОСОБА_10 ) давати показання відносно ОСОБА_10 відмовився на підставі ст.63 Конституції України, однак повідомив, що ОСОБА_16 знав, як мешканця селища. До нього приходив ОСОБА_14 , просив коня. Він дав. ОСОБА_15 при цьому не було. Їх було двоє. Тіло знаходилось біля болота, приблизно 300 м від магазину на АДРЕСА_1 . Було близько 20 год., темно. ОСОБА_28 поклав тіло на воза, вказував дорогу. Відвезли приблизно на 5 км. На місці ОСОБА_14 згрузив тіло і він поїхав. Ховати тіло не допомагав, як його ховали не бачив. У ОСОБА_14 була лопата, сказав, що все зробить сам.

З показань допитаних в судовому засіданні вказаних свідків встановлено, що 15.10.2016 року в першій половині дня ОСОБА_16 був разом з обвинуваченими в магазині, що знаходиться на вул.Пролісковій. Свідок ОСОБА_29 бачила потерпілого в лежачому положенні за приміщенням магазину, але на причину перебування в такому положенні не вказала. Свідок ОСОБА_27 вказав на те, що бачив потерпілого в нетверезому стані неподалік магазину близько 13-15 год., радив йому йти додому та бачив, як той рухався в напрямку свого будинку, при цьому обвинувачені знаходились в полі його зору, дій відносно ОСОБА_16 в його присутності не вчиняли. Свідок ОСОБА_30 повідомила про те, що після 14-ої год. Волківський на її дзвінки не відповідав. Свідок ОСОБА_31 повідомив про те, що на прохання ОСОБА_14 дав йому коня з возом, на якому після 20-ої год. від ставка перевозилось тіло ОСОБА_16 до місця його поховання.

Під час досудового розслідування з ОСОБА_32 , який помер, тому його безпосередній допит в судовому засіданні був неможливим, 11.02.2017 року проводився слідчий експеримент, відеозапис якого було переглянуто під час судового розгляду. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_33 , повідомив та демонстрував на місцевості про події 15-16.10.2016 року. Вказана особа вказав, що на другий день після свята Покрови зайшов до магазину, де були ОСОБА_18 та ОСОБА_34 , запропонували йому випити. ОСОБА_18 зателефонували і хвилин через 5 прийшов ОСОБА_16 , який був в неадекватному стані, взяв пляшку вина. Була розмова про те, що він вкрав у ОСОБА_18 гроші. Вони вийшли, зайшли за магазин. Він вийшов в туалет, за ним продавець. Побачив, що потерпілий лежав на боку, а вони стояли поряд (зі слів спотикнувся та впав). Продавець на них накричала, щоб не били. Ті казали, що він впав. Щоб ОСОБА_16 били не бачив. Волківському допомогли піднятись. Хлопці говорили ОСОБА_16 , щоб він йшов з ними, розповів про гроші. Бачив, які вдарили по разу в обличчя, чув звук ударів. Волківський пішов в протилежний бік, розвернувся, залишився стояти біля магазину, потім знову прийшов до них. Потім пішли до ставка (так вирішили ОСОБА_18 та ОСОБА_15 ). Говорили, що будуть топити. ОСОБА_16 говорив, що не брав грошей. Привели до ставка. ОСОБА_15 вдарив рукою в обличчя (по щелепі). Став притоплювати ОСОБА_16 , товк головою вниз. Там була не вода, а бруд. Той зізнався, що взяв гроші, говорив, щоб йшли додому, він віддасть. Вдвох з ОСОБА_18 впали у воду. ОСОБА_18 впав на ОСОБА_16 , стали борсатись у воді. ОСОБА_18 підтягнув ОСОБА_16 до берега, він з ОСОБА_35 витягли його на берег. Стали відкачувати, думали, що захлинувася, стукали долонею по спині. Той дихав, бурчав, щось говорив. Покинули його та пішли. Волківський був живий. ОСОБА_18 пішов додому, прийшов до нього о 2-ій год. ночі. Разом вони пішли на ставок, на тому місці ОСОБА_16 не було, вони його не знайшли. Зранку прийшов ОСОБА_15 , повідомив, що ОСОБА_16 мертвий. Пішли на став, знайшли його метрів за 7 від місця, де залишили. Лежав вздовж берега. ОСОБА_15 запропонував заховати тіло. Віднесли тіло за кущі, а вночі вивезли. Пішли до ОСОБА_36 , трьох запрягли коня, вивезли та закопали.

Враховуючи, що показання вказаного свідка не були безпосередньо сприйняті судом, суд позбавлений права прийняти їх як достовірні та такі, що доводять обставини обвинувачення.

В той же час, свідок ОСОБА_14 під час проведення з ним слідчого експерименту вказував на те, що на місці події ОСОБА_37 залишався живим, знаходився на березі ставка, його тіло було виявлено на певній відстані від того місця, де його було залишено.

На доведення висунутого обвинуваченим обвинувачення суду також було представлено письмові докази та висновки експертів.

Поданими прокурором процесуальними рішеннями, які приймались уповноваженими особами органу досудового розслідування та прокуратури, встановлено, що розслідування даного кримінального провадження здійснювалось слідчими Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області та СУ ГУНП в Житомирській області.

Розслідування злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, здійснювалось в межах КП №0001586, відомості про вчинення якого були внесені Коростенським ВП ГУНП в Житомирській області до ЄРДР 18.10.2016 року (т.1 а.166).

Відомості про правопорушення за ст.122 ч.1 КК України до ЄРДР внесено 30.12.2016 року слідчим СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області (т.2 а.172).

Постановою начальника СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 18.10.2016 року проведення розслідування провадження було доручено слідчому ОСОБА_38 (т.1 а.172).

Група процесуальних прокурорів в складі прокурорів ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 була призначена 20.10.2016 року (т.1 а.178).

Постановою в.о. начальника СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 22.12.2016 року для здійснення розслідування КП №0001586 за ст.115 ч.1 КК України було призначено слідчих ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 (т.2 а.173).

10.02.2017 року першим заступником прокурора Житомирської області було прийнято рішення про визначення підслідності КП №0001586 СУ ГУНП в Житомирській області (т.2 а.174-175). Вказане рішення було мотивовано тим, що проведене розслідування було неефективним.

10.02.2017 року було призначено групу процесуальних прокурорів ( ОСОБА_46 , ОСОБА_5 ) (т.1 а.180-181) та 21.12.2018 року ( ОСОБА_47 , ОСОБА_5 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ) (т.1 а.185-186).

Постановою начальника СУ ГУНП в Житомирській області від 10.02.2017 року уповноваженими на проведення досудового розслідування слідчими були визначені слідчі СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та слідчі СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 (т.2 а.178-180).

22.06.2017 року заступником начальника СУ ГУНП в Житомирській області проведення розслідування кримінального провадження за ст.115 ч.1, 122 ч.1 КК України було доручено групі слідчих в складі ОСОБА_69 , ОСОБА_56 , ОСОБА_70 , ОСОБА_58 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_65 , ОСОБА_73 , ОСОБА_43 , ОСОБА_74 ..

При цьому, слідчі ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 слідчими СУ ГУНП в Житомирській області не являлись.

Старшим слідчої групи, який мав керувати діями інших слідчих, було визначено слідчого ОСОБА_75 , якого до групи слідчих, які мали безпосередньо здійснювати провадження, включено не було (т.1 а.182-184).

Відомості за ст.396 ч.1 КК України до ЄРДР внесено 20.03.2019 року старшим слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_75 (т.1 а.170-171).

20.03.2019 року вказаному слідчому було доручено проведення розслідування КП №000096 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Житомирській області у формі письмового доручення, однак без винесення відповідної постанови, якою відповідно до положень ст.110 ч.1 КПК України мають оформлятись всі рішення слідчого та прокурора. Не було винесено і слідчим ОСОБА_75 постанову про початок здійснення досудового розслідування вказаного провадження (т.1 а.195, 196).

20.03.2019 року провадження за ст.115 ч.1, 122 ч.1 КК України (№0001586) та ст.396 ч.1 КК України 0000096) прокурором об`єднано в одне провадження, досудове розслідування доручено слідчим СУ ГУНП в Житомирській області (т.1 а.199-200).

Відповідні постанови про визначення уповноважених для здійснення об`єднаного провадження слідчих та процесуальних прокурорів суду не надані.

Строк досудового розслідування було продовжено до 29.03.2019 року (т.1 а.192-194).

28.11.2018 року ОСОБА_10 слідчим ОСОБА_75 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст.122 ч.1 КК України (т.2 а.112-115).

21.03.2019 року слідчим ОСОБА_75 було складено нове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.122 ч.1, 115 ч.1 КК України, однак ОСОБА_10 відповідно до положень ст.278 КПК України воно не вручено, про що свідчить відсутність його підпису в долученому до справи повідомленні (т.2 а.125-128), наслідком чого є ненабуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного, та відповідно і обвинуваченого, у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України.

Оскільки ОСОБА_10 в установленому законом порядку не набув статусу підозрюваного (обвинуваченого) у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, та відповідно і прав такої особи, в тому числі і права на захист, то жоден із здобутих органом слідства доказів на доведення такого обвинувачення не може бути прийнято судом як допустимий.

Однак, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи, суд вважає за доцільне дати оцінку всім представленим йому доказам, які були досліджені під час судового розгляду.

03.01.2019 року слідчим ОСОБА_75 було повідомлено ОСОБА_11 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст.122 ч.1 КК України (т.2 а.98-102). 20.03.2019 року ОСОБА_11 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.122 ч.1, 396 ч.1 КК України (т.2 а.121-124).

Оцінюючи законність отримання органами досудового розслідування доказів, враховуючи правові висновки Верховного Суду суд виходить з наступного:

Ст.214 КПК визначено загальний порядок початку та проведення досудового розслідування.

Такий порядок регулюється положеннями КПК України, а не наказами, усними розпорядженнями, вказівками та дорученнями керівників органів розслідування та прокуратури. Будь-яке процесуальне рішення, яке приймається під час досудового розслідування приймається у формі постанови і лише у формі постанови, як того вимагає ст.110 КПК України. Кримінальним процесуальним законом не передбачено можливість виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у формі усних вказівок, розпоряджень, доручень тощо, що знайшло своє відображення в правових позиціях Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду в справі №640/5023/19 (постанова об`єднаної палати ККС ВС від 24.05.2021 року) обов`язковою передумовою реалізації уповноваженими особами прокуратури повноважень, передбачених ч. 5 ст.36 КПК, - доручення здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст.216 КПК, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідному процесуальному рішенні - постанові про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, яка має відповідати вимогам ст.110 КПК, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яка здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

У разі доручення уповноваженими особами прокуратури здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст.216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матиме місце недотримання належної правової процедури застосування ч.5 ст.36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 КПК.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Відповідно правової позиції Верховного Суду в справах №754/7061/15 (постанова від 22.02.2021 року), №759/833/18 (постанова від 28.04.2021 року) за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.
Аналогічним чином має визначатись і уповноважений на проведення досудового розслідування слідчий. Рішення про призначення (визначення) слідчого (групи слідчих), який (які) здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень слідчого (слідчих). Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови (ст.110 КПКУ), у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу досудового розслідування обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженими особами, які не мали на те законних повноважень.

Згідно ст.214 ч.1 КПК України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відомості про слідчих, які уповноважені здійснювати розслідування в конкретному провадженні, вносяться до ЄРДР.

За клопотанням сторін під час судового розгляду в якості свідків були допитані слідчі, якими проводилось розслідування, ОСОБА_67 , ОСОБА_56 , ОСОБА_55 , ОСОБА_75 , оскільки захисниками обвинувачених були зроблені заяви про недопустимість зібраних доказів, оскільки вказані слідчі не були уповноважені на проведення досудового розслідування провадження.

ОСОБА_67 дав показання про те, що у 2016 році працював на посаді слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області. На здійснення розслідування провадження з 28.11.2016 року він був уповноважений за усною вказівкою начальника СВ ОСОБА_76 , про що він зробив відмітку в ЄРДР. Чи повідомлявся про це прокурор та чи створювалась слідчо-оперативна група, не пам`ятає, про прийняття справи до провадження постанову не виносив. Під час розслідування призначав експертизи, проводив допити. Іншу експертизу міг призначити, не дочекавшись висновку першої, оскільки потерпіла заявила про недовіру експертові.

ОСОБА_56 дала показання про те, що 28.11.2016 року працювала на посаді старшого слідчого СУ УМВС України в Житомирській області. Начальник відділу ОСОБА_77 створила СОГ, до якої увійшла вона та експерти, за вказівкою керівника було здійснено виїзд та огляд місця події. В подальшому слідчим в провадженні вона не була, вказівка про виїзд на місце події була усною. Матеріали за результатами огляду місця події особисто нікому не передавала, оскільки групою керував інший слідчий ОСОБА_78

ОСОБА_55 свідчив про те, що був включений до групи слідчих СУ УМВС України в Житомирській області, старшим якої був слідчий Вовчок. Ним проводився слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 . ОСОБА_79 була слідчим-криміналістом, проводила технічну фіксацію слідчої дії.

ОСОБА_75 дав показання про те, що здійснював повідомлення про підозру ОСОБА_10 в присутності його захисника. Чому на долученому прокурором повідомленні про підозру відсутні підписи обвинуваченого та захисника, йому не відомо, припустив, що екземпляр, в якому були всі необхідні підписи, був долучений до клопотання, яке подавалось на розгляд слідчому судді. Він здійснював розслідування після того, як слідчий Вовчок перевівся до іншого підрозділу.

Дослідивши подані суду письмові докази, встановлено наступне:

28.11.2016 року слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_56 складено протокол огляду, в якому зафіксовано місце та обставини виявлення трупа ОСОБА_13 (т.1 а.205-213). Згідно поданих суду процесуальних рішень, якими визначались уповноважені особи на проведення досудового слідства розслідування КП №0001586, проведення розслідування слідчому ОСОБА_56 було доручено лише 10.02.2017 року (т.2, а. 178-180). Доказів того, що слідчий ОСОБА_56 , яка обіймала посаду слідчого СУ УМВС України в Житомирській області, була уповноважена на проведення слідчих дій в провадженні 28.11.2016 року суд не представлено. Отже, протокол огляду від 28.11.2016 року є недопустимим доказом.
На підставі клопотань слідчого ОСОБА_75 від 05.11.2018 року (т.2 а.52-55, 62-65) слідчим суддею Житомирського апеляційного суду надано дозволи на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно обвинувачених (т.2 а.58-61, 68-71).

Проведення вказаних дій було доручено оперативному підрозділу в непроцесуальний спосіб, а саме без винесення слідчим відповідної постанови (т.2 а.72-73), форма та зміст якої має відповідати вимогам ст.110 КПК України, тому результати таких слідчих дій не можуть вважатись допустимими.

Відповідно до вказаних ухвал органу розслідування 06.11.2018 року було надано дозвіл на проведення негласних слідчих дій строком на 60 днів, тобто до 06.01.2019 року, протоколи про проведення яких було складено 15.01.2019 року. У вказаних протоколах вказано, що негласні слідчі дії проводились 30.11.2018 р. (т.2 а.75,79), 04.12.2018 р. (т.2 а.83) 03.01.2019 р. (т.2, а.76,77).

Згідно положень ч.3 ст.252 КПК України, протоколи про проведення негласних слідчих (розшукових) дій з додатками не пізніше ніж через двадцять чотири години з моменту припинення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій передаються прокурору. Оскільки згідно судових дозволів негласні слідчі дії мали бути завершені 06.01.2019, отже протокол про їх проведення мав бути складений не пізніше вказаної дати та протягом 24 годин переданий прокуророві, то складання таких протоколів 15.01.2019 року свідчить про порушення вимог вищевказаної норми.

Крім того, складені за результатами проведення негласних дій протоколи, які були дослідженні судом під час судового розгляду, не містять доказової інформації, яка могла б бути використана для доведення винуватості обвинувачених в пред`явленому їм обвинувачені (т.2 а.75-87).

З метою встановлення обставин та причини смерті ОСОБА_13 по провадженню було призначено та проведено ряд експертиз, результатами яких стали висновки експертів.

28.11.2016 року слідчим ОСОБА_80 (уповноважений на проведення розслідування з 22.12.2016 року) було призначено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_13 (т.1 а.226), яка проводилась судово-медичним експертом Коростенського МРВ СМЕ ОСОБА_81 з 28.11.2016 року по 17.02.2017 року (т.1 а.227-228).

30.11.2016 року слідчим ОСОБА_80 було призначено повторну судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_13 (т.1 а.230), яка проводилась судово-медичним експертом КЗ ЖОР «Обласне бюро СМЕ» ОСОБА_82 з 30.11.2016 року по 27.12.2016 року (т.1 а.232-235).

Тобто, повторна експертиза, підставою якою, як вказано в постанові про її призначення, стала недовіра потерпілої ОСОБА_6 експертам Коростенського бюро СМЕ, була призначена фактично одночасно з призначенням первинної експертизи до її завершення, повторна експертиза завершена раніше первинної, предметом досліджень була одна група питань.

Висновком експерта №299 від 17.02.2017 року (первинна експертиза) було зроблено висновки про те, що встановити причину смерті ОСОБА_13 не можливо, будь-яких тілесних ушкоджень при дослідженні трупа не виявлено.

Висновком експерта №1138 від 27.12.2016 року (повторна експертиза) було зроблено висновки про те, що при експертизі трупа ОСОБА_13 було виявлено тілесні ушкодження у виді повного перелому на лицьовій частині черепа, який розташований на лицьовій частині черепа та проходить поперечно над верхньою щелепою через нижній край кісток носу з повним від`єднанням верхньої щелепи, повний перелом заднього відростку правої гілки нижньої щелепи, які мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться, являються прижиттєвими, не виключено, що травмуюча дія була одноразовою, враховуючи локалізацію, характер та кількість виявлених ушкоджень, слід вважати, що потерпілому було нанесено не менше двох ударів, встановити причину смерті не можливо, виявлення в порожнині шлунку трупа ряски свідчить про прижиттєве заковтування води.

Враховуючи, що вищевказані експертизи було призначено неуповноваженою на час їх призначення (28.11.2016 року та 30.11.2016 року) особою слідчим ОСОБА_67 , який повноваження слідчого в провадженні набув лише 22.12.2016 року), висновки таких експертиз є недопустимими доказами, оскільки здобуті з порушенням положень КПК України.

17.03.2017 року слідчим ОСОБА_59 було призначено комісійну судово-медичну експертизу по матеріалам кримінального провадження, проведення якої доручено експертам Житомирського обласного СМЕ, яка була проведена в період з 20 по 30.03.2017 року (т.1 а.237-239).

Висновком експерта №30 від 30.03.2017 року підтверджено, що при повторному розтині трупа ОСОБА_13 було виявлено повний лінійний перелом заднього відростку правої гілки нижньої щелепи, в ділянці основи кісток носу перелом кісток лицевого черепа, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, прижиттєвого походження, достовірних даних про настання смерті після заподіяння ушкодження чи певний проміжок часу не виявлено, могли виникнути при нанесені одного удару. Конкретну причину смерті внаслідок значного розвитку гнилісних змін встановити не виявилось можливим. Зроблено припущення, враховуючи показання свідків, що смерть ОСОБА_13 могла наступити внаслідок утоплення у воді чи після виникнення післяасфіктичного стану після утоплення у воді (т.1 а.241-246).

27.12.2017 року слідчим ОСОБА_75 призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Головного бюро СМЕ МОЗ України, на вирішення якої поставлено питання можливості настання смерті внаслідок здавлення органів грудної клітини сипучими матеріалами, настання смерті внаслідок сукупної дії таких факторів, як низька температура, виявлені ушкодження, здавлення органів грудної клітини, алкогольне сп`яніння (т.1 а.247-248).

Вказаний висновок містить посилання на те, що експертиза проведена на підставі постанов слідчого ОСОБА_59 від 20.04.2017 року та слідчого ОСОБА_75 від 27.12.2017 року, однак матеріали, подані суду, постанови слідчого ОСОБА_59 не містять. За таких обставин відсутні підстави враховувати висновки на питання 1-18.

В той же час, Висновком експерта №182,566/17 комісії експертів ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» за результатами проведення з 08.07.2017 року по 22.01.2018 року експертизи, підтверджено виявлення на трупі ОСОБА_13 переломів лицьового черепа, які були прижиттєвими, утворилися внаслідок двох ударних дій зі значною силою, причинний зв`язок травми з настанням смерті не встановлений. Виявилось неможливим надати відповідь на поставлені в постанові від 27.12.2017 року питання (т.2 а.1-14).

Вказаною експертизою було встановлено, що при повторному розтині трупа гр. ОСОБА_13 було виявлено черепно-лицеву травму; морфологія, локалізація, характер ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок двох ударних дій зі значною силою в ділянку альвеолярного відростку верхньої щелепи в напрямку спереду назад та в ділянку лівої половини нижньої щелепи в напрямку зліва направо тупим(ми) предметом(ми) з обмеженою поверхнею контакту; наявність крововиливів в проекції переломів свідчить про те, що ушкодження є прижиттєвими та могли виникнути незадовго до настання смерті; вміст порожнини шлунку трупа може вказувати на прижиттєве потрапляння в шлунок середовища водойми; в зв`язку зі значно вираженими гнильними змінами внутрішніх органів та м`яких тканин з грубим порушенням їх структури встановити причину настання смерті неможливо; оскільки неможливо встановити точний обсяг черепно-лицевої травми, то немає можливості вирішити, чи має вона ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості чи тяжких тілесних ушкоджень; не є можливим встановити ступінь сп`яніння ОСОБА_13 і відповісти на питання, чи знаходився він в безпорадному стані через алкогольне сп`яніння; можливо припустити, що смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не є можливим відповісти на питання, чи настала смерть одразу ж після заподіяння ушкоджень чи через певний проміжок часу, чи можна було б врятувати життя при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги.

18.12.2018 року слідчим ОСОБА_75 було призначено додаткову судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського обласного бюро СМЕ (т.2 а.15).

Висновком експерта №3518/783, проведеної з 22.01.2019 р. по 23.01.2019 р. на підставі вказаної постанови, підтверджено виявлення лінійних переломів лицьового черепа (т.2 а.17-19).

Висновком експерта-імунолога №512, зробленого на підставі проведеної на підставі постанови слідчого ОСОБА_59 від 11.05.2017 року експертизи, встановлено, що на вирізках зі светра, в якому було виявлено ОСОБА_13 , виявлена кров, походження якої можливо від потерпілого (т.2 а.26-28).

Висновком експерта №29-мк за результатами проведеної на підставі постанови слідчого ОСОБА_59 від 20.04.2017 р.( в поданих матеріалах відсутня) з 04 по 08.09.17 р. комісійної судово-медичної експертизи експертами ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» підтверджено утворення пошкоджень на черепі на нижній щелепі постраждалого від двох ударів тупим предметом з обмеженою поверхнею в обличчя (т.2 а.36-42).

Висновками експертів №49 від 10.07.2017 р. (т.2 а.20-21), №3513 від 16.05.2017 р. (т.2 а.33-34) слідів не виявлено. Висновок експерта №209 від 15.01.2018 р. (т.2 а.45-48) відношення до даного провадження не має.

Аналіз висновків експертів, зроблених за результатами проведення численних експертиз, дає можливість дійти висновку про те, що жодним з них не підтверджено насильницький характер смерті ОСОБА_13 .. На підставі того, що у вмісті його шлунку було виявлено рослинний вміст, характерний для водойми, було зроблено висновок про його життєве потрапляння до організму потерпілого та припущення про можливе настання смерті через утоплення у виді. При цьому експертами підтверджено прижиттєве утворення виявлених тілесних ушкоджень та відсутність їх прямого причинного зв`язку з настанням смерті. Крім цього, згідно висунутого обвинувачення, виявленні ушкодження були спричиненні за певний час, в іншому місці, ніж, можливо, настала смерть ОСОБА_13 .. При цьому, питання щодо можливості настання смерті ОСОБА_13 з причини переохолодження, оскільки, як було встановлено, він залишався в мокрому одязі, будучи в стані сп`яніння, на відкритій місцевості у вечірній та нічний час в умовах температурного режиму осіннього періоду року (подія мала місце 15.10.2016 року), перед експертами не ставились, такі питання не вирішувались.

Інші докази суду не надавались, судом не досліджувались.

Таким чином, проаналізувавши всі представлені стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували не лише причетність ОСОБА_10 до вбивства ОСОБА_13 , враховуючи всі вищевикладені судом висновки щодо наявності та допустимості поданих йому доказів, законності їх отримання, можливості їх використання для доведеності винуватості особи, яка не набула статусу підозрюваної (обвинуваченої), а й саму подію вбивства, оскільки висновок про насильницький характер смерті ОСОБА_13 ґрунтується лише на припущенні ймовірності настання його смерті від утоплення в воді та причетності до такого утоплення сторонніх осіб. Рослина, виявлення якої в трупі ОСОБА_13 створило підстави для припущення про його утоплення, була виявлена в його шлунку, а не в дихальних шляхах, тому не є достовірним доказом того, що смерть наслала через перекриття дихальних шляхів водою, наслідком чого могло стати утоплення.

Доведеним суд вважає лише причетність ОСОБА_10 до заподіяння ОСОБА_13 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що визнано як самим обвинуваченим, так підтверджено і іншими доказами, такими як показання ОСОБА_11 , висновки експертів, якими встановлена тяжкість виявлених у ОСОБА_13 прижиттєвих тілесних ушкоджень, можливий механізм їх отримання.

Оскільки судом не встановлено доказів вчинення такого злочину, як вбивство, то ОСОБА_11 не може нести відповідальність за його приховування, оскільки відповідальність за ст.396 ч.1 КК України настає лише за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В той же час, проаналізувавши всі представлені стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_11 до заподіяння ОСОБА_13 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, оскільки жоден з допитаних під час судового розгляду свідків не підтвердив, що ОСОБА_11 вчиняв у вказані в обвинуваченні час та місці будь-які неправомірні дії відносно потерпілого.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 ч.2 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.284,ч.1,п.1-2; 373,ч.1,п.1-3 КПК України у разі, якщо не доведено, що 1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, 2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, 3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять, що смерть ОСОБА_13 настала в результаті його вбивства і це вбивство було скоєно ОСОБА_10 , він підлягає визнанню невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, та виправданню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_11 . ОСОБА_13 були спричинені умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження та ним було приховано такий особливо тяжкий злочин, як вбивство ОСОБА_13 , він підлягає визнанню невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.122 ч.1, 396 ч.1 КК України, та виправданню.

Проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні допустимі, належні та достовірні докази, які в своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, суд дійшов висновку про його винуватість у вищевказаному злочині.

Як особа ОСОБА_10 працездатного віку, по місцю проживання характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є його каяття у вчиненому. Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень ст.65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину (нетяжкий злочин), обставини справи, особу обвинуваченого (несудимий, має на утриманні двох малолітніх дітей), його відношення до вчиненого (вину у визнаному судом доведеним обвинуваченні визнав, виявляє каяття у вчиненому), пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, покарання обирається в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді обмеження волі та відповідно до ст.75 КК України, дійшовши висновку, враховуючи вищевказані обставини, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування покарання, звільняє від його відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи, що подія вбивства ОСОБА_13 не знайшла свого підтвердження, то позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданої вбивством чоловіка ОСОБА_13 моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Речові докази, враховуючи, що вони не становлять матеріальної цінності, підлягають знищенню.

Запобіжні заходи закінчили свою дію, судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.368,370,373,374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, та виправдати

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_10 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в два роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки .

Зобов`язати ОСОБА_10 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.122 ч.1, 396 ч.1 КК України, та виправдати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Речові докази чоловічу бритву, сліди пальців рук, доріжку, кросівок, фрагмент світлого ґрунту, глиняний темний ґрунт, ґрунт коричневого кольору, предмети одягу (куртка, пуловер, футболка, джинси, ремінь, труси, шкарпетки) знищити, арешт на вказані речі скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3