Справа №591/4254/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/480/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/4254/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, шляхом застосування статті 69 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 1 ст. 125 КК України на у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 07 грудня 2020 року.

Зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в період з 11 травня 2020 року по 06 грудня 2020 року, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 04 лютого 2021 року, включно.

Скасовано арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2020 року.

Вирішено питання про долю речових доказів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд не врахував належним чином що він добровільно допомагав слідству, щиро кається у вчиненому.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 10 травня 2020 року спільно з ОСОБА_9 перебували на території домоволодіння АДРЕСА_2 куди цього ж дня, близько 19.00 год. прибула ОСОБА_10 , у якої з ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого останній її образив та намагався вступити з нею в статевий акт. В подальшому ОСОБА_10 залишила територію подвір`я та прийшовши за місцем свого мешкання, про вищевказане розповіла своєму співмешканцю ОСОБА_7 . ОСОБА_7 обурившись такою поведінкою ОСОБА_11 взяв сокиру та пішов до останнього. Прийшовши на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 влаштував сварку з ОСОБА_11 в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на вбивство, тому усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті, діючи умисно з метою вбивства ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_11 сокирою в область голови, чим спричинив йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, в результаті чого настала смерть останнього.

В подальшому, ОСОБА_9 ставши свідком нанесення ударів сокирою у область голови свого знайомого ОСОБА_11 , підбіг до ОСОБА_7 з метою захисту ОСОБА_11 та почав боротися з ОСОБА_7 . В ході бійки, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків , тобто діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоровю потерпілого, дістав металеві ножиці та наніс один ударв ділянку правого стегна ОСОБА_9 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, пояснення прокурора, що заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній сказі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі обвинуваченого, не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 та ч. 1 ст. 125 КК України, кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу призначеного покарання, яке він вважає занадто судовим, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04 квітня 2011 року у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, згідно яких, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З кримінального провадження убачається, що призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення та за ч. 1 ст. 125 КК України на у виді громадських робіт на строк 200 годин, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є проступком та особливо тяжким злочином, предмет злочинного посягання, наслідки злочину, особу винного.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nullapoenasinelege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, зважаючи на характеризуючи дані на обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (EzehandConnors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не буде занадто суворим, як про це зазначає обвинувачений, оскільки покарання останньому призначалося остаточне, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, чи застосування положення ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу не врахування судом щирого каяття та допомозі слідству, то вказані обставини були враховані судом, оскільки суд першої інстанції призначив покарання найбільш наближене до мінімальної межі, зазначеної в санкції ч.1 ст.115 КК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його зміни відсутні, а тому апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити - без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4