ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1695/21 Справа № 203/4662/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 липня 2021 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, судове дослідження доказів по справі не проведене, а отже перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на свідків, переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, суд врахував обставини, визначені статтею 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується. Також, судом враховано підстави, за яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і які наразі не втратили своєї актуальності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , а суму застави залишити без змін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг, доводи яких є однаковими за змістом, посилаються на те, що суд першої інстанції не врахував належним чином критичне погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 у якого виявлено загострення хронічних хвороб, які потребують лікування у високоспеціалізованих закладах МОЗ. Зазначає, що оскаржена ухвала винесена за участю прокурора, який підлягає відводу через несумісність, у зв`язку з наявність у прокурора свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Також підлягає відводу головуючий по справі суддя ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції проігнорував відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку захисника, що твердження прокурора та висновки суду про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів є необґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання на території міста Дніпро, проїзних документів не придбав, з місця реєстрації не знімався, відповідно підстав вважати, що він буде переховуватись від суду немає. Також, відсутні відомості, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. ОСОБА_6 є особою раніше не судимою, заяв та повідомлень у правоохоронних органів, які б свідчили про готування ним нового злочину немає, а також відсутні відомості вважати, що ОСОБА_6 незаконно буде впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного. Суд не врахував відомості про особу ОСОБА_6 , зокрема наявність у нього міцних соціальних зв`язків, тривалий час перебування під домашнім арештом та без запобіжного заходу в інших кримінальних провадженнях, де він підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів і належно виконує свої процесуальні обов`язки.

На думку захисника, суд першої інстанції визначив розмір застави, яка є очевидно не співмірною з майновим станом та репутацією ОСОБА_6 і є приховано безальтернативним запобіжним заходом. Також, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора обвинувачений не може отримувати належну медичну допомогу.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та з підстав викладених у них просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або змінити розмір застави.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, вважав їх безпідставними, а ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю шістдесят днів, до 15 липня 2021 року включно.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000892 від 01.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, розгляд якого наразі триває.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому особливо тяжкий злочин, здійснювати незаконний вплив на свідків, перешкодити встановленню істини у справі та продовжити вчиняти злочини.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального проступку та особливо тяжкого злочину проти власності, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_6 перебував у розшуку у під час досудового розслідування, а тому такий ризик є обґрунтованим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Прокурор в суді апеляційної інстанції просив врахувати, що під час перебування під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 самостійно намагався здійснити незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про що внесено відповідну інформацію до ЄРДР в межах якого було отримано тимчасовий доступ до речей, які були вилучені у ОСОБА_6 , а саме до мобільного телефону при огляді якого було встановлено наявність повідомлень з погрозами на адресу зазначених свідків, а тому зазначений ризик є підтвердженим та не перестав існувати на даний час.

Наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 особисто або через інших осіб може впливати на викривлення значимих даних для розгляду кримінального провадження шляхом погроз, тиску або підкупу учасників кримінального провадження, відстеження в незаконний спосіб дій сторони обвинувачення, що підтверджується інформацією здобутою органом досудового розслідування шляхом огляду мобільного телефону, який належить ОСОБА_6 на якому містяться інструкції від співучасниці злочину ОСОБА_12 , яка перебуває в розшуку, щодо вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що відповідно є підставою стверджувати про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто високої імовірності того, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зокрема тим, що стосовно ОСОБА_6 перебувають інші кримінальні провадженні, а саме: в Шевченківському суді м. Запоріжжя кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 та в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 345 КК України за фактом умисного заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів під час виконання ним службових обов`язків, що вказує на те, що обвинувачений схильний до протиправної поведінки та вчинення злочинів.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , які є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, об`єм висунутого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , неможливості його участі у судових засіданнях та перебування в умовах попереднього ув`язнення, колегія суддів зазначає таке.
Так, в обґрунтування своїх доводів захисник посилається на лист огляду лікаря Іноваційного лікувально-оздоровчого центру Ала-Атлантіс, відповідно до якого у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлено ряд хронічних прогресуючих захворювань, які потребують невідкладного лікування та унеможливлюють перебування ОСОБА_6 в місцях переднього ув`язення.
В той же час, відповідно до листа Центра охорони здоров`я ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях ФДУ МЮУ від 11.05.2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 за час перебування в установі попереднього ув`язнення неодноразово звертався до медичних працівників зі скаргами на головний біль та підвищення артеріального тиску, йому надавалась відповідна медична допомога, препарати для постійного приймання та проведено медичне обстеження організму, якими було встановлено гіпертонічну хворобу та цукровий діабет. В той же час, 29 квітня 2021 року ОСОБА_6 відмовився від огляду спеціалістами Дніпропетровської багатопрофільної лікарні №4 ДУ ЦОЗ ДКВС України Дніпропетровській та Донецькій областях ФДУ МЮУ, а саме: хірурга, невролога, офтальматолога та відмовився надати пояснення з цього приводу, що підтверджується відповідним актом. Так само 11 травня 2021 року відмовився від проведення консультації лікарів КНП Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Дніпра ДМР, аргументуючи тим, що має власних лікарів, які проводять його постійний огляд. За результатами обстеження лікарями було зроблено висновок про те, що стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний, стабільний, ургентного лікування не потребує, госпіталізації не потребує, може приймати участь у судових засіданнях.
Крім того, відповідно до листа Центра охорони здоров`я ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях ФДУ МЮУ від 08.06.2021 року було проведено додаткові огляди обвинуваченого ОСОБА_6 та підтверджено, що останній може утримуватись в умовах попереднього ув`язнення та приймати участь у судових засіданнях. Відтак, доводи захисника та самого обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині колегія суддів не може вважати прийнятними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.
Доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для відводу прокурора та судді ОСОБА_1 апеляційним судом не розглядаються, оскільки зазначене питання повинно розглядатись в судовому засіданні в суді першої інстанції, в порядку ст.ст. 75-83 КПК України та, у даному випадку, не є підставою для скасування судового рішення.
Щодо доводів захисника про явно непомірний розмір застави, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В той же час, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
У даному випадку, обираючи саме такий розмір застави, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд виходив з фактичних обставин даного кримінального провадження, багатоепізодності вчинених кримінальних правопорушень, ролі самого обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність існуючих та підтверджених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та інших об`єктивних даних, які свідчили, що саме такий розмір застави буде пропорційним та раціональним з огляду на кількість, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Крім цього, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 ставиться в провину заподіяння шкоди потерпілому у розмірі 56 156 525 гривень, а тому, на переконання апеляційного суду, застави у розмірі 80 або 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде явно недостатньо для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час, апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника щодо тієї обставини, що зазначений розмір застави є явно непомірним для обвинуваченого, оскільки в обґрунтування цих доводів захисником не долучено жодного доказу, які б підтверджували скрутний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 та не наведено достатніх аргументів цьому, формально пославшись на те, що такий розмір застави є непомірним.
Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4