Справа № 752/8885/21
Провадження №: 1-кп/752/1574/21
У Х В А Л А

09.04.2021 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2
під час проведення у залі судового засідання у місті Києві підготовчого закритого судового засідання у кримінальному провадженні №0000353 відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Торчин Коростишівського району, Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

На стадії підготовчого судового розгляду у Голосіївському районному суді міста Києва перебуває зазначене кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 .

09.04.2021 в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк, що не перевищує 60-т діб.
Захисник обвинуваченого заперечив проти розгляду питання про продовження запобіжного заходу за відсутності в судовому засіданні потерпілого, адже обвинувачення має приватний характер, між сторонами можливе примирення, а запобіжний захід обирався слідчим суддею саме коли ОСОБА_3 була висунута підозра за ч. 1 ст. 152 КК України.
Обвинувачений підтримав правову позицію свого захисника.
Заслухавши присутніх сторін, суд на місці ухвалив здійснити розгляд по суті клопотання прокурора враховуючи неявку в підготовче судове засідання потерпілого, щодо якого відсутнє підтвердження належного повідомлення про необхідність прибуття до суду. Позиція суду ґрунтується на тому, що в силу приписів ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд вправі за клопотанням учасників судового провадження обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, при розгляді яких застосуванню підлягають правила, закріплені у розділі ІІ цього кодексу. У клопотанні прокурора безпосередньо йдеться про наявність підстав для застосування до обвинуваченого одного з заходів забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжного заходу у вигляді тримання під вартості строком до 60 діб. При цьому суд погоджується з захисником відносно того, що заявлене клопотання оформлене та звучить як продовження дії раніше обраного запобіжного заходу, проте суд вважає за можливе розглянути таке клопотання без прив`язки до його офрографічного та фонетичного оформлення, вирішивши в межах повноважень процесуальне питання про обрання запобіжного заходу з огляду на озвучені ризики за ст. 177 КПК України та висунуте обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину за ч. 1 ст. 152 КК України та тяжкого злочину за ч. 1 ст. 263 КК України.
Захисник та обвинувачений підтвердили свою готовність до вирішення судом клопотання прокурора, заперечуючи його по суті.
Так, мотивуючи своє клопотання прокурор вказав на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України та пояснив обставини неможливості застосування до обвинуваченго більш м`яких запобіжних заходів, посилався на відсутність у обвинуваченого надійного поручителя, а також вказував на те, що він та потерпілий проживають у одному й тому самому будинку, де сталися злочини. При цьому прокурор просив зважити на обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Оголошуючи свою позицію з приводу заявленого клопотання захисник у черговий раз наголосив на тому, що вважає за неможливе вирішення судом питання про продовження запобіжного заходу за неявки потерпілого, по суті клопотання прокурора захисник зазначив, що заперечує проти його задоволення з огляду на те, що підзахисний обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину приватного обвинувачення, основним обвинувачувачем за яким слід вважати потерпілого, який не прибув до суду, засудження ОСОБА_3 , яке згадував прокурор, мало місце тривалий час позаду, ще у 2014 році і з тих пір обвинувачений не мав жодних приводів до правоохоронних органів. Також захисник вказував на можливість примирення з потерпілим; порушення законодавства при проведенні обшуку в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України; неправильність посилання прокурора на норми, які регулюють застосування застави; на наявність у обвинуваченого як постійного місця проживання, так і місця реєстрації у м. Києві, міцних соціальних зв`язків, дружини. На переконання захисника доцільним буде застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.
Обвинувачений підтримав правову позицію свого захисника. На запитання суду повідомив, що займається доглядом за онуками, не працевлаштований.
З пояснень сторін судом з`ясовано, що ОСОБА_3 був затриманий на стадії досудового розслідування і станом на час проведення підготовчого судового засідання відносно нього діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.04.2021 включно, заснований ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13.02.2021.
Розглядаючи обрання запобіжного заходу за клопотанням прокурора та усним клопотанням сторони захисту, суд враховує:
- обставини кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , ступінь їх тяжкості згвалтування, що є нетяжким злочином за яке передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років та незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, що є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років;
- особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності та не має офіційного місця роботи;
- відсутність достеменних відомостей про зменшення ризиків, на які вказує прокурор;
- позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою (п. 219 рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України).
На переконання суду описані прокурором ризики, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, вплив на свідків та потерпілого з огляду на те, що обвинувачений та потерпілий проживають поряд, у справі не здійснено переходу до судового розгляду, не проведено допити, не досліджено інші докази є дійсним та триваючим і такими, що не зникли.
Щодо заперечень сторони захисту та їх посилань на можливість застосування цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого суд зазначає, що станом на час проведення підготовчого судового засідання від сторони захисту не надійшло мотивованого письмового клопотання з цього приводу, в якому б містилося обґрунтування наявності достатніх підстав вважати, що більш м`який запобіжних захід сприятиме здійсненню судочинства у розумні строки, забезпечить виконання завдань кримінального провадження й унеможливить настання ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, суду не подано документального підтвердження того, що вжиття запобіжного заходу відбувалося за іншої правової кваліфікації кримінального правопорушення, адже відповідне судове рішення в матеріалах кримінального провадження, яке знаходиться в суді, відсутні. Також суду не надано документального підтвердження наявності достатніх передумов для зміни найсуворішого запобіжного заходу на найбільш м`який вид за ч. 1 ст. 176 КПК України. Матеріали кримінального провадження не містять фактичних даних, які б надали підстави стверджувати, що ОСОБА_3 , у разі зміни запобіжного заходу, має змогу мешкатиме і постійно перебувати на адресою, яка виключатиме його можливий контакт зі свідками та потерпілим, тоді як захисник вказував на застосування домашнього арешту за місцем вчинення кримінальних правопорушень та проживання потерпілого, що видається необґрунтованим заходом. Не подано документального підтвердження пов`язаності обвинуваченого з будь-якою іншою адресою для відбуття ним домашнього арешту, ніж та, що вказана в обвинувальному акті.
Щодо посилань захисника на те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України висунуто після проведення слідчих дій з порушенням процесуального законодавства суд зазначає, що станом на 09.04.2021 докази у цьому кримінальному провадженні ще не досліджено, оцінка ним не надана і поки що не може бути надана, а будь-якого документального підтвердження оскарження дій, які захист вважає незаконними, суду не представлено.
За наведених обставин суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 діб, враховуючи посилання захисту на ймовірність примирення сторін в частині приватного обвинувачення.
З огляду на тривалість раніше застосованого запобіжного заходу, який вжито до 12.04.2021 суд вважає, що сукупне тримання ОСОБА_6 під вартою у цьому разі не виходитиме за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується та не суперечитиме ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
До того ж обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи, зможе запобігти встановленим ризикам на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
На переконання суду менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечать його належну поведінку.
Крім того, суд відхиляє можливість вжиття відносно обвинуваченого застави, адже ні обвинувачений, ні його адвокат не вказали на наявність для цього у сторони захисту фінансових можливостей, а наявні у справі матеріали також не дають підстав вважати наявними у обвинуваченого грошових коштів для їх внесення на спеціальний рахунок в порядку ст. 182 КПК України.
З цих самим мотивів не видається за можливе застосування до обвинуваченого особистої поруки (жодних заяв з цього приводу не надходило).
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 315, 372, 395 КПКУкраїни, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Застосувати стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 (тридцять) днів, а саме: до 08.05.2021 року включно.
2. Відлік строку запобіжного заходу рахувати з 09.04.2021.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити потерпілому та до Державної установи Київський слідчий ізолятор.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1