233 № 233/2637/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого

судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка, Донецької області клопотання «щодо запобіжного заходу» у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.186, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Від прокурора надійшло письмове клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, викладених в клопотанні та доданих до нього матеріалів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, а запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинувачених та забезпечити повне та всебічне розслідування кримінального провадження.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заперечували проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 беззаперечно заперечував проти продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, зауваживши, що обвинувачені мають місця мешкання та адреси реєстрації, а тому вважав, що достатньо застосувати відносно обвинувачених таку міру запобіжного заходу, як домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та його вимоги, а також враховуючи заперечення обвинувачених та вимогу захисника, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2021 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 15 травня 2021 року включно.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останніх, тобто до 15 травня 2021 року не можливо, у зв`язку із проведенням відповідних процесуальних дій судового слідства.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження або зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також враховуючи зауваження і заперечення сторін захисту, суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні, не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть спробувати: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення/зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно з ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПКУкраїни, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що:

- ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає на території м. Слов`янськ Донецької області, зазначений населений пункт знаходиться неподалік зони розмежування із тимчасово непідконтрольними Україні територіями так званої «ДНР», враховуючи вкрай напружену ситуацію в регіоні через проведення операції об`єднаних сил, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватися на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та взагалі виїхати за межі України, з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини; може впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, може спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
- ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з санкцією до 8 років позбавлення волі та ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків ні з ким не має та не підтримує, проживає на території м. Костянтинівка, Донецької області, зазначений населений пункт знаходиться неподалік зони розмежування із тимчасово непідконтрольними Україні територіями так званої «ДНР», враховуючи вкрай напружену ситуацію в регіоні через проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватися на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та взагалі виїхати за межі України, у зв`язку із чим інші, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, може спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
- ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183 КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків ні з ким не має та не підтримує, не працює, проживає на території м. Костянтинівка Донецької області, зазначений населений пункт знаходиться неподалік зони розмежування із тимчасово непідконтрольними Україні територіями так званої «ДНР», враховуючи вкрай напружену ситуацію в регіоні через проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватися на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та взагалі виїхати за межі України, у зв`язку із чим інші, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного; з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, може спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше, так і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Тож, зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд, погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В той же час, суд критично ставиться до посилань захисника на необґрунтованість та безпідставність ризиків, вказаних у клопотанні прокурора, оскільки на вказане, захисником не надано жодного офіційного підтвердження, що могло б спростувати доводи сторони обвинувачення, а посилання захисника на наявність місця мешкання та адреси реєстрації у обвинувачених, самі по собі не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності вказаних ризиків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судом на теперішній час не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, тобто до 15 травня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання кожного з них окремо винними у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення; дані про осіб обвинувачених, відсутність офіційних відомостей неможливості перебування в умовах ізоляції за станом здоров`я, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на строк шістдесят днів.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, та не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

З урахуванням ч.4 ст.183КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. 331КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника - відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 26 червня 2021 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 26 червня 2021 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 26 червня 2021 року включно.

Обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та захисникам, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді