Провадження № 11-кп/824/32/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

9 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 з доповненнями заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальськ Луганської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неофіційно працюючого різноробочим, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження та малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 25.04.2003 року Перевальським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою скасовано, та звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 04.07.2017 року, близько 01 години 20 хвилин, рухаючись по вул. Ялинковій, 20 в м. Києві, вступив в словесний конфлікт, що виник на побутовому ґрунті, з ОСОБА_11 . Під час конфлікту, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на протиправне спричинення смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення смерті іншій людині, а саме, потерпілому ОСОБА_11 , з використанням невстановленого предмета, що має колюче-ріжучі властивості типу клинка ножа, що має з одного боку П-подібний обушок, а з протилежного - лезо двосторонньої заточки, який мав при собі, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та, тримаючи його в правій руці, цілеспрямовано наніс останньому один удар в область грудної клітини зліва, тобто в життєво важливий орган, тим самим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у вигляді одного проникаючого колото - різаного поранення грудей по лівій боковій поверхні, з ушкодженням парієтальної плеври лівої плевральної порожнини.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення смерті ОСОБА_11 , наніс останньому два цілеспрямовані удари невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості типу клинка ножа, що має з одного боку П-подібний обушок, а з протилежного - лезо двосторонньої заточки, в область передньої поверхні грудей праворуч, спричинивши ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних ран по передній поверхні грудей праворуч; один цілеспрямований удар невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості типу клинка ножа, що має з одного боку П-подібний обушок, а з протилежного - лезо двосторонньої заточки, в область грудей по лівій боковій поверхні, спричинивши ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді одного не проникаючого колото-різаного поранення грудей по лівій боковій поверхні; два цілеспрямовані удари невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості типу клинка ножа, що має з одного боку П-подібний обушок, а з протилежного - лезо двосторонньої заточки, в область шиї по лівій боковій поверхні, спричинивши ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних поранень шиї по лівій боковій поверхні.

В подальшому, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення смерті ОСОБА_11 , став наносити численні хаотичні удари руками та ногами в область голови та тулуба потерпілого, спричинивши ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні лівої гомілки із саднами на його тлі, синця по передній поверхні лівого коліна із садном на його тлі, множинні дрібні садна на правому плечовому суглобі, множинні садна на лівій кисті, садно на лівому плечі, одне садно в проекції акроміона лівої лопатки, одне садно по зовнішній поверхні лівого плеча, множинні садна на лівій боковій поверхні грудей, одне смугасте садно по передній поверхні шиї, одне садно в проекції правої лопатки, множинні садна на спині ліворуч в проекції 10 та 11 ребер; середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого великого рогу під`язикової кістки, переломи правих ребер та тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді синця на підборідді із забійною раною на його тлі, значний синець на обличчі ліворуч із саднами на його тлі, садно на носі, синець лобної ділянки ліворуч, який переходить на верхню повіку ока із двома забійними ранами на його тлі, два садна в лобній ділянці праворуч, рана в лобній ділянці праворуч, синець на нижній губі із забійно-рваною раною на його тлі, крововиливи в слизову оболонку верхньої та нижньої губи із розривами на його тлі, закритої черепно-мозкової травми, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, переломи кісток склепіння черепа, субдуральна гематома над лівою гемісферою головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою та шлуночки головного мозку, вторинні крововиливи в стовбуровому відділі мозку, набряк-набухання тканини головного мозку. Вказані тяжкі тілесні ушкодження, комплекс яких сформував внутрішньочерепну травму та обумовив настання смерті виник приблизно за 1-3 години до настання смерті. Між наявною внутрішньочерепною травмою та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Виявлена закрита черепно-мозкова травма утворилася від не менш ніж 6 травматичних дій (ударів) в ділянку обличчя та волосистої частини голови тупим предметом особливості травмуючої поверхні якого не відобразилися.

З метою приховати свої злочинні дії, ОСОБА_8 перетягнув потерпілого ОСОБА_11 під паркан приватного будинку по АДРЕСА_3 та з місця злочину зник.

Смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми з переломами кісток склепіння черепа та крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано безсумнівних доказів, які б могли бути покладені в основу обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, а доводи, висунуті обвинуваченим ОСОБА_8 про непричетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не спростовані, оскільки достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, з доповненнями заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 , в яких вони просили вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що рішення суду першої інстанції є незаконним. Зазначає, що висновок експерта, який покладено в основу нового висновку №101-23-2019, надано суду лише в копії, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 99 КПК України та ставить під сумнів заключення про належність крові на сорочці, штанах саме обвинуваченому. Зазначили, що посилання суду на те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження належності абонентських номерів обвинуваченому та потерпілому є безпідставними, оскільки судом до матеріалів справи долучені відповідні ухвали Дарницького районного суду міста Києва про тимчасовий доступ до речей та документів, протоколи з відповідними додатками, пояснення свідка ОСОБА_12 , що підтверджують належність даних номерів потерпілому та обвинуваченому. Крім того, показання обвинуваченого про те, що останній не наносив тілесні ушкодження потерпілому, а лише декілька разів штовхнув його в груди, спростовуються протоколом за результатами проведення НСРД в якому зафіксовано розмову самого обвинуваченого про те, що останній бив потерпілого в область голови та розбив йому носа. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Крім того зазначає, що ОСОБА_8 раніше судимий, має не зняту та непогашену судимість, не одружений. Вважає, що умисел обвинуваченого на вчинення умисного вбивства потерпілого визначається характером, локалізацією тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого, механізмом їх утворення, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, колото-різані поранення свідчать про бажання спричинення смерті потерплому. Крім того зазначає, що матеріали справи щодо ОСОБА_8 не містять журналу судового засідання від 12.07.2019 року та фіксації судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями та просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Посилання прокурорів в апеляційній скарзі щодо незаконності вироку суду, на думку колегії суддів є безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З досліджених судом першої інстанції доказів, які отримані у спосіб та в порядку, передбаченому КПК України, вбачається, що жоден з них беззаперечно не вказує на ОСОБА_8 як особу, що вчинила умисне вбивство.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні, свою вину в пред`явленому обвинуваченні він не визнав та пояснив, що з потерпілим був у дружніх відносинах, вони знали один одного з дитинства. На час подій разом знімали кімнату. 03.07.2017 року, він разом з потерпілим приїхав на Харківський масив з метою зустрітись з роботодавцем на якого чекали в кафе. Потерпілий, який став пити горілку, зв`язався з компанією та він, ОСОБА_8 , забрав його. Потерпілий був на підпитку та бажав піти до гуртожитку, де він проживав раніше, на що ОСОБА_8 , не погодився. Між ними почалась сварка, під час якої потерпілий його вдарив в ніс, він також штовхнув ОСОБА_11 , від чого останній присів, після чого розвернувся і пішов додому. Зазначив, що потерпілий був вище зростом, молодший і він не міг би його забити. Також вказав, що в нього на сорочці та штанах була його, ОСОБА_8 , кров, оскільки у нього йшла носом кров. Зауважив, що він алкоголь не вживає взагалі.

Такі покази ОСОБА_8 підтверджуються даними, отриманими в ході слідчого експерименту та не суперечать даним, отриманим з камери відеонагляду, даним деталізації з`єднань абонентів, а також повністю узгоджуються з даними імунологічних експертиз № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відповідно до яких на сорочці та штанах, вилучених у ОСОБА_8 виявлено кров, яка ймовірно походить від обвинуваченого, при цьому величина такого ймовірного збігу становить 5 осіб з 10 квинтиллионів (трильйонів ), що мають встановлені генетичні ознаки. Крім того, обвинувачений як в ході слідчого експерименту, так і ході судового розгляду вказував, що після конфлікту він пішов, а потерпілий залишився на АДРЕСА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у будь-яких стосунках з обвинуваченим ОСОБА_8 не перебували, вини останнього у вчиненому не підтвердили, оскільки не були свідками самої події кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_16 показав, що про те, що особою, яка била, ОСОБА_8 бути не міг виходячи зі статури останнього. Крім того, сам факт побачення бійки вказаним свідком жодним чином не може прямо чи опосередковано підтвердити причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому діяння.

Аналізуючи зміст їх показів, досліджених під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці особи не є безпосередніми свідками самої події злочину.

Дані протоколу огляду місця події (трупу) підтверджують лише факт виявлення трупу потерпілого і будь-яких інших відомостей, що могли би бути використані як докази для підтвердження вини обвинуваченого, не містять.

З даних, отриманих від операторів мобільного зв`язку, та довідки аналізу технічної інформації з деталізації з`єднань абонентських номерів, якими, ймовірно, користувались потерпілий та обвинувачений, з прив`язкою до базових станцій, вбачається, що абонентські номери потерпілого та обвинуваченого з 01 год. 16 хв. 04.07.2017 року реєструвались за різними адресами базових станцій. В останнє ймовірний номер потерпілого о 04 год. 22 хв. та ймовірний номер обвинуваченого о 04 год. 51 хв. було зареєстровано за однією адресою.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги наведену інформацію, оскільки зазначене не є безпосереднім доказом вини ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_11 .

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, прокурором не було надано доказів на підтвердження належності абонентських номерів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 потерпілому та НОМЕР_5 обвинуваченому, оскільки мобільні телефони з відповідними сім-картами, оглянуті та вилучені не були, належність вказаних номерів ОСОБА_11 та ОСОБА_8 сторонами не оспорювалася.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції цілком вірно не взято до уваги висновок імунологічної експертизи № 312 від 10.08.2017 року, оскільки згідно висновків імунологічних експертиз проведених по справі, кров як ОСОБА_11 так і ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Таким чином не є виключеним, що кров на носку правого кросівка походить і від обвинуваченого. Крім того, згідно висновків імунологічних експертиз №№ 282 та 101-23-2019 при дослідженні змиву з вказаної ділянки кросівка отримати придатний для ідентифікації ДНК-профіль не вдалося, що відповідно унеможливлює підтвердження чи спростування наявності на кросівку крові, саме потерпілого. Також, на носку та зовнішній боковій поверхні лівої кросівки (об. № № 6, 7) антигени А, В, Н виявлені не були, групова належність крові не встановлена. На внутрішній боковій поверхні правої кросівки (об. № 3) видова належність крові взагалі не встановлена.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що самі по собі висновки судово-медичної, цитологічної та імунологічних експертиз не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вбивстві ОСОБА_11 , оскільки вони не є доказами винуватості саме обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зазначені докази у сукупності з іншими, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що покладені в основу обвинувачення докази не підтверджують причетності ОСОБА_8 щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи наведене, будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які б вплинули чи могли вплинути на правильність прийнятого судом рішення, апеляційним судом не встановлено, висновок суду щодо визнання ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 з доповненнями заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя