Номер провадження: 11-кп/813/374/21
Номер справи місцевого суду: 523/4351/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року м. Одеса

Одеській апеляційний в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 25 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні № 0003112 внесеному до ЄРДР 29 червня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, пенсіонера, працюючого збиральником ТОВ «Кабельодесплат», зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за якою йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1), 2) ч. 1, ч. 2 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також, стягнуто з ОСОБА_8 :

- на користь ОСОБА_9 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином;

- на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз №333-А, №328-А від 28.07.2017 року та №336-А від 20.09.2017 року у сумі 6228,81 (шість тисяч двісті двадцять вісім) гривень 81 копійка та судової експертизи за № 19-673/864/10 від 22.02.2019 року у сумі 5720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Відповідно до оскарженого вироку суду, ОСОБА_8 , 29 червня 2017 року, приблизно о 12:10 годині, в світлий час доби, при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі для руху вул. Академіка Заболотного, з боку проспекту Добровольського в напрямку вул. Семена Палія в м. Одесі.

На дільниці проїжджій частини де транспортні потоки зустрічних напрямків розділені лінією дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України, заборонялося виконувати поворот наліво оскільки вказаний маневр передбачав перетинання даної лінії дорожньої розмітки, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою наближався до заїзду на територію КУ «ООКЛ» м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26, мав наміри повернути ліворуч на прилеглу територію. Перед початком повороту ліворуч, незважаючи на заборону вказаного маневру на даній ділянці дороги, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, маючи об`єктивну можливість бачити в ліве дзеркало заднього виду мотоцикл «Yamaha R-6», д/н НОМЕР_2 , який здійснює рух позаду по другій смузі попутного напрямку, не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу мотоциклу, що рухався позаду в попутному напрямку по тій смузі, яку він має намір перетнути, почав виконувати поворот ліворуч, перетнувши подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на полоси зустрічного руху та допустив зіткнення з мотоциклом «Yamaha R-6», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по другій полосі руху у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що суд при ухваленні вироку, виходив виключно із самого факту дорожньо-транспортної пригоди за своїм внутрішнім переконанням, не проаналізувавши докази по справі, не надавши належної оцінки ані показам свідків, ані показам потерпілого, не звернув увагу на фотознімки ДТП, та взагалі не проігнорував покази потерпілого, який дав покази, що за 6-7 метрів до зіткнення вже кинув мотоцикл та не керував їм.

Крім того, обвинувачений зазначає, що суд усвідомлюючи про відповідні розбіжності в показах допитаних в судовому засіданні осіб, не призначив повторної експертизи та належного слідчого експерименту, про який заявляла сторона захисту, надав перевагу стороні обвинувачення, і ніяк не звернув увагу на позицію сторони захисту та покази самого обвинуваченого ОСОБА_8 , отримані під час судового розгляду, врахувавши їх як обраний спосіб уникнути покарання за вчинений злочин.

Враховуючи наведене, обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку за відсутністю події кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлені належним чином, причин неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілого про призначення судового засідання в апеляційному суді, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу, за його відсутності.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги, вважала вирок законним та обґрунтованим, просила апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вимог зазначеної правової норми і не допустив порушень кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та призначення йому покарання, а також допустимості доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд виходить з таких обставин.

Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження частина 2, загибель кількох осіб частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а саме у порушенні під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Судом першої інстанції визнано доведеним факт порушення ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 «б», 10.1., 10.4., 11.4., перетин лінії дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_9 .

Вказаними положеннями ПДР передбачено:

- підпунктом «б» пункту 2.3- водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- пунктом п.10.1. - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- пунктом п.10.4. - перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою;

- пунктом 11.4. - а дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

- лінія дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ «Горизонтальна розмітка - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на допустимих доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі показань самого обвинуваченого, показань потерпілого, свідків, а також на підставі досліджених письмових доказів.

При цьому з наведенням обґрунтування, виходячи з принципу внутрішнього переконання та з точки зору взаємозв`язку сукупності доказів у справі, суд критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , в частині обставин ДТП, а саме того, що під час ДТП автомобіль «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 , стояв не рухаючись у крайній лівій смузі, рівно за напрямком руху, визнавши їх суперечливими.

Разом з тим, судом першої інстанції досліджені докази, що доводять вину ОСОБА_8 , зокрема:

- протокол огляду місця ДТП від 29.06.2017 року (а.с.8-23 т. 2);

- висновок медичного огляду від 29.06.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с.28 т.2);

- висновок експерта №333-А від 28.07.2017 року, відповідно до якого: рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_8 , на момент виникнення події цієї пригоди знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі (а.с.66-70 т. 2);

- висновок експерта №328-А від 28.07.2017 року, відповідно до якого: рульове керування, гальмова система та ходова частина мотоцикла «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 , яким керував потерпілий, на момент виникнення події цієї пригоди знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію контролювати, змінювати напрямок та характер руху керованого ним транспортного засобу (а.с.73-76 т.2);

- висновок експерта №336-А від 20.09.2017 року, висновок експерта №2001 від 08.08.2017 року, відповідно до яких у ОСОБА_9 , 1973 року народження виявлені тілесні ушкодження, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- диск із фотознімками, які були зроблені на місці ДТП між мотоциклом «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 та автомобілем «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 (а.с.81-89 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту, від 04.02.2019 року, під час якого потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 пояснили та показали слідчому свої версії обставин, які стали причиною ДТП 29.06.2017 року (а.с.100 -110 т.2);

- висновок судової автотехнічної експертизи №19-673/ 19-864 від 22.02.2019 року, стосовно механізму і обставин зіткнення мотоциклу «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 з автомобілем «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 , від 22.02.2019 року (а.с.122-128 т.2).

Наведена сукупність доказів судом першої інстанції визнано достатньою для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та стверджено, що здобуття доказів відбулося у порядку, визначеному процесуальним законом.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками. Кримінальна відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, виключається через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії обвинуваченого перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що на місці ДТП була дорожня розмітка 1.9 (перервана подвійна смуга), спростовані дослідженими судом першої інстанції доказами.

Зокрема, з протоколу огляду місця ДТП та ілюстрованої таблиці до нього, схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якому зафіксовано відомості щодо місця дорожньо-транспортної події, елементів вулиці, дороги, проїзної частини, виду покриття, стану покриття, числа смуг руху, вбачається, що по вул. Академіка Заболотного організовано двосторонній рух, по дві смуги для руху в кожному напрямку. Транспортні потоки протилежних напрямків поділяє лінія дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України, яку перетинати забороняється (а.с.8-24 т.2).

Судом першої інстанції при дослідженні вказаного протоколу було встановлено, що автомобіль «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 передніми колесами перетнув подвійну суцільну смугу та знаходиться майже у перпендикулярному положенні відносно напрямку руху, тобто рухався з порушенням правил дорожньої розмітки.

Зазначений протокол обґрунтовано визнаний судом першої інстанції допустимим доказом, оскільки слідча дія здійснена в порядку, передбаченому КПК України, в протоколі зафіксовані відомості, необхідні для встановлення обставин події, протокол підписаний всіма учасниками процесуальної дії без будь-яких зауважень та доповнень, тому його достовірність під сумнів не ставиться.

Крім того, свідок ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 , пояснили суду першої інстанції про наявність в місці ДТП лінії дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України, яку перетинати забороняється, що також спростовує доводи обвинуваченого та захисника про наявність в місці ДТП дорожньої розмітки 1.9 (перервана подвійна смуга).

Долучені стороною захисту фотознімки з місця події на підтвердження позиції обвинуваченого, є неналежним доказом, оскільки невідомо коли вони були зроблені, в той час, як фотознімки в ілюстрованій таблиці до протоколу огляду місця події, від 29.06.2017 року, зроблені безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди.

З метою перевірки показань обвинуваченого та потерпілого, які вони надали під час слідчого експерименту, та вирішення питання щодо дотримання обома водіями ПДР у кримінальному провадженні проводилися відповідні експертні дослідження.

У висновку №19-673/ 19-864, від 22.02.2019 року, експертом було встановлено, що з технічної точки зору, на підставі аналізу кінцевого розташування автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 та мотоцикла «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 , розташування місця зіткнення та положення транспортних засобів в момент контактування відносно один одного та меж проїзної частини, згідно висновків судової транспортно-трасологічної експертизи № 336-А від 20.09.2017, слід дійти висновку про те, що показання водія автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 обвинуваченого ОСОБА_8 , в тій частині, що зіткнення відбулось на смузі його руху при розташуванні автомобіля «Renault Kangoo», на відстані 5.0м від переднього правого та 4.8м від заднього правого колеса до правого краю проїзної частини та на відстані 5.0 метрів від осі переднього правого колеса до кута умовної лінії заїзду на територію КУ «ООКЛ» є технічно-неспроможними.

Технічна неспроможність показань водія автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 обвинуваченого ОСОБА_8 , виключає можливість їх використання для аналізу обставин даної дорожньо-транспортної пригоди.

Показання водія «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 потерпілого ОСОБА_9 , про те, що зіткнення відбулось в районі розташування подряпин на асфальті позначених в схемі під цифрою «3» на проїзній частині вул. Ак. Заболотного у напрямку до пр. Добровольського, напроти дальнього краю проїзної часини між квартального проїзду, відносно напрямку руху до вул. С. Палія, у поперечному напрямку на відстані 1м. від лінії 1.3 дорожньої розмітки, є технічно спроможними і мають бути прийняті для подальшого дослідженні обставин ДТП, оскільки вони не суперечать кінцевому розташуванню автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 та мотоцикла «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 , розташування місця зіткнення та положення даних транспортних засобів в момент контактування, відносно один одного, меж проїзної частини, та відповідають висновкам судової транспортно-трасологічної експертизи № 336-А від 20.09.2017року.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 обвинуваченому ОСОБА_8 , на дільниці проїжджої частини, де транспортні потоки зустрічних напрямків розділені лінією дорожньої розмітки 1.3 п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України, заборонялося виконувати поворот ліворуч, оскільки вказаний маневр передбачав перетин лінії дорожньої розмітки.

При цьому, відповідно до положень п.10.1 та п.10.4 ч.2 Правил дорожнього руху України, перед поворотом ліворуч обвинувачений повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В умовах даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 , мав технічну можливість запобігти події, шляхом виконана вимог п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка», п.10.1, п.10.4 ч.2 Правил дорожнього руху України.

Водій мотоциклу «Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_9 , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 , шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, передбаченого вимогою п. 12.3 Правил дорожнього руху України, тому з технічної точки зору в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Наявність технічної можливості у водія автомобіля «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 , запобігти даної ДТП, дає підстави дійти висновку про те, що в умовах цієї дорожньо-транспортної пригоди його дії не відповідали вимогам п.34 розділ 1 «Горизонтальна розмітка», п.10.1, п.10.4 ч.2 Правил дорожнього руху України, створювали достатні умови для настання дорожньо-транспортної пригоди, і перебували в причинному зв`язку з її настанням.

Щодо доводів обвинуваченого про необхідність критичного відношення до результатів експертизи №19-673/ 19-864 від 22.02.2019 року, оскільки в них викривленні первинні данні, апеляційний суд зазначає, що вихідні данні для проведення вказаної експертизи, були отримані в ході слідчих експериментів проведених за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

З матеріалів справи, а саме з протоколу слідчого експерименту від 04.02.2019 року, під час якого потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 пояснили та показали слідчому свої версії обставин, які стали причиною ДТП від 29.06.2017 року, останнім під розписку було роз`яснено зміст їх прав та обов`язків у відповідності до ст.ст. 66, 67 КПК України, і, зокрема, право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів сім`ї, що можуть стати підставою підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень їх прав чи недотримання вимог ч.1 ст. 240 КПК України при проведенні вказаних слідчих дії чи після їх проведення, в протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено.

Проведення слідчого експерименту здійснювалось слідчим з метою перевірки й уточнення наданих потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 відомостей щодо обставин ДТП, шляхом відтворення дій та обставин певної події, відповідно до вимог ст. 240 КПК України. До участі у проведені слідчих експериментів було залучено понятих.

Відповідно до положень Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст. 17 КПК України, якою регламентовано принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року №12рп/2011 (справа №1-31/2011) зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий експеримент проведено з додержанням вимог кримінально-процесуального законодавства. Крім того, всі вихідні дані, що прийняті до уваги при дослідженні, бралися з протоколів, які також обґрунтовано визнані допустимими доказами.

Досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, у своїй сукупності спростовують позицію сторони захисту.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту щодо наявності процесуальної перешкоди для використання в доказуванні результатів експертизи №19-673/ 19-864 від 22.02.2019 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий ОСОБА_9 при екстреному гальмуванні не справився з керуванням, що призвело до падіння та отримання потерпілим тілесних ушкоджень, слід визнати безпідставними.

Аналіз вищенаведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 керував технічно справним транспортом засобом автомобілем «Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 . Перед початком повороту ліворуч, незважаючи на заборону вказаного маневру на тій ділянці дороги, обвинувачений завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу мотоциклу Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , що рухався позаду в попутному напрямку, почав виконувати поворот ліворуч, перетнувши подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Недотримання обвинуваченим ОСОБА_8 зазначених правил безпеки руху призвело до застосування ОСОБА_9 заходів для зменшення швидкості руху з послідуючим перекиданням мотоциклу Yamaha R-6», р/н НОМЕР_2 на правий бік та подальшим зіткненням з лівою боковою частиною автомобіля Renault Kangoo», р/н НОМЕР_1 та падіння ОСОБА_9 на дорожнє покриття.

Висновком експерта №2001 від 08.08.2017 року, доведено, що у ОСОБА_9 , виявлені наступні тілесні ушкодження: закриті переломи правої ключиці, тіла правої лопатки, 4-8 правих ребер, садна області правого плечового суглобу, обох передпліч. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, і могли бути спричинені під час контактування тіла потерпілого з частинами транспортних засобів (автомобіля та мотоцикла) в момент їх зіткнення, а також внаслідок подальшого падіння потерпілого на дорожнє покриття.

Тому доводи сторони захисту про те, що дорожньо-транспортна подія сталася не з вини ОСОБА_8 слід визнати безпідставними.

Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції у вироку не зазначив про результати розгляду клопотання про проведення повторного слідчого експерименту та призначення повторної експертизи, не можуть бути визнані підставами для скасування оскарженого вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що таке клопотання було розглянуто по суті і судом без виходу до нарадчої кімнати та прийнято рішення про відсутність підстав для його задоволення (а.с.139-140 т.1).

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту мала можливість заявити аналогічне клопотання, однак такого клопотання не заявляла.

Підстави для сумнівів в достовірності проведеного слідчого експерименту та експертизи, на думку апеляційного суду, відсутні.

В оскарженому вироку суд першої інстанції, в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК України, навів докази, що були досліджені та оцінені із дотриманням положень статті 94 КПК України, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 . В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Що стосується призначеного судом першої інстанції обвинуваченому, то апеляційний суд зазначає таке.

Як передбачено ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції взяв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є необережним, відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, має міцні соціальні зв`язки та відсутність обставин, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, передбачених ст.ст. 66,67 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави вважати призначене покарання явно несправедливим відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 25 лютого 2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0003112, внесеному до ЄРДР 29 червня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4