Справа № 583/4110/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2021 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

його законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання дізнавача-старшого інспектора СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 , затверджене прокурором Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, українця, громадянина України, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000126 від 08.10.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,-
установив:
ОСОБА_4 07.10.2020 близько 00-52 год., перебуваючи поблизу магазину «Обжорка», що по вул. Батюка, 9 у м. Охтирка, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні прийняті в суспільстві правила моральності та доброчинності, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставляючи себе оточуючим та виражаючи явну неповагу до суспільства, підійшов до вищевказаного магазину та з метою грубого порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно розбив вітрову стіну з металопластику, яка знаходиться в прибудові з лівого боку від входу до магазину, цеглою, яку знайшов біля магазину. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 , проявляючи ще більшу агресію у своїх вчинках підійшов до запасного виходу з магазину та знайшовши частину асфальту, кинув його по кришці та лопасті кондиціонеру, що знаходився на стіні магазину, таким чином пошкодивши кондиціонер. Після чого, взявши балончик з фарбою, що знайшов по дорозі до магазину, почав розпилювати фарбу на двері, стіну та паркан магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом (хуліганство).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 269 від 02.11.2020 ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоактивного розладу, маніакальний тип, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоактивного розладу, маніакальний тип, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку, зауваживши, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у громадському місці, яке має ознаки ч.1 ст.296 КК України, його позиція про доцільність поміщення ОСОБА_4 до закладу з надання психіатричної допомоги ґрунтується на висновку судово-психіатричного експерта, згідно якого ОСОБА_4 неодноразово проявляв агресію, вчиняв сварки у громадських місцях, шкодив майно, неодноразово перебував на лікуванні в ОСПЛ, в тому числі і за заявою його матері.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення ним суспільно небезпечного діяння, виправдовуючи свої дії поведінкою потерпілого, який вчасно не провів з ним розрахунок за доставлену ним продукцію, заперечував щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу, оскільки не вважає себе таким, що становить загрозу для суспільства, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, а застосування такого виду примусового заходу позбавить його джерел до існування. Цивільний позов не визнав.

Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні вважали за можливе застосувати примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_4 у виді амбулаторного лікування під наглядом матері. Щодо цивільного позову - вважали його необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами, просили відмовити у його задоволенні.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює бухгалтером магазину «Обжорка», до якого постачає колбасну продукцію ОСОБА_4 . У вересні 2020 року ОСОБА_4 прийшов до магазину і у грубій формі почав вимагати, щоб з ним розрахувалися. При цьому зовнішній вигляд ОСОБА_4 свідчив про перебування його у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він відмовив останньому у видачі коштів та повідомив, що зробить це у присутності його керівника. Через деякий час ОСОБА_4 знову прийшов за коштами, на що йому було роз`яснено, що розрахунок буде проведено з його керівником, або у присутності останнього, однак ОСОБА_4 почав кричати, погрожувати йому, в тому числі і у телефонному режимі. На початку жовтня 2020 року ОСОБА_4 прийшов вночі до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і пошкодив майно магазину, що вбачається з камер відеоспостереження, на яких він впізнав ОСОБА_4 .

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, стосовно якої заявлено клопотання, інших учасників справи, свідка, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України знайшло своє підтвердження зібраними у справі та дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами:

-даними протоколу огляду місця події від 07.10.2020 з фототаблицею, згідно якого в ході огляду приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_3 виявлено пошкодження, а саме: зліва від центрального входу мається прибудова із металопластику, яка складається з чотирьох секцій та вхідних дверей, які зачинені, на другій секції зліва пошкодження у вигляді пробиття конструкції розміром 20х30 см, при відкритті даної прибудови на підлозі мається дві цеглини; ліворуч від центрального входу до магазину - банер, що прикриває вікно, з пошкодженням у виді розриву у нижньому правому куті розміром 20 см, за яким на підвіконні мається цеглина. Крім того, оглянутий грузовий вхід магазину, стіна ліворуч, дзвінок та вікно, які закрашені фарбою синього кольору, також така фарба мається на паркані та вивісці за магазином. Крім того, над грузовим входом до магазину влаштована вентиляційна коробка кондиціонеру білого кольору, в якому пошкоджена решітка та лопасті вентилятора, під кондиціонером на бетонному покритті лежать шматки асфальту (а.с.32-41);

-протоколом огляду речей та документів від 08.10.2019 з доданим CD-R диском, згідно якого оглянуті відеозаписи подій 07.10.2020 біля магазину «Обжорка» по вул. Батюка, 9, м.Охтирка Сумської області, де маються зображення чоловіка, одягнутого у куртку синього кольору, з капюшоном на голові, який в 00:52:15 год. балончиком з фарбою розмальовує стіну; та зображення чоловіка, який в 01:12:30 год. вибіг з автомобіля, припаркованого на стоянці біля магазину, середньої статури і біжить в бік вхідних дверей до магазину «Обжорка», біля який замахується правою рукою та кидає предмет, схожий на камінь, та влучає у бокове праве вікно магазину. О 01:12:49 год. чоловік виходить із-за автомобіля та йде в бік вхідних дверей магазину, замахується правою рукою та кидає предмет в бік вхідних дверей магазину,в лівій руці при цьому у нього розміщений предмет, ззовні схожий на мобільний телефон, що освітлюється (а.с. 42-43);

-оглянутим в судовому засіданні CD-R диском, з якого вбачається, що чоловік, одягнутий у куртку синього кольору, з капюшоном на голові, візуально схожий на ОСОБА_4 07.10.2020 біля магазину «Обжорка» по вул. Батюка, 9 м. Охтирка Сумської області о 00:52:15 год. розмальовує стіну балончиком з фарбою; та мається зображення чоловіка, який в 01:12:30 год. вибіг з автомобіля, припаркованого на стоянці біля магазину, середньої статури і біжить в бік вхідних дверей до магазину «Обжорка», біля якого замахується правою рукою та кидає предмет, схожий на камінь, та влучає у бокове праве вікно магазину. О 01:12:49 год. чоловік виходить із-за автомобіля та йде в бік вхідних дверей магазину, замахується правою рукою та кидає предмет в бік вхідних дверей магазину (а.с.44).

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 269 від 02.11.2020, наданого за результатами амбулаторної судової психіатричної експертизи, 07.02.2014 вперше надана заява матері ОСОБА_4 про проведення психіатричного огляду останнього, у зв`язку з тим, що він перебуває у збудженому стані, побив машину, вікна. 12.02.2014 ОСОБА_4 доставлений на амбулаторний прийом на огляд нарядом міліції, так як вчинив скандал у школі №5, де навчається його дитина. 29.01.2014 побив матері вікна, потім 05.01.2014 знову побив вставлені вікна, розбив машину. Матері погрожує розправою. Тричі госпіталізувався до ОСПЛ №2: з 05.02.2014 по 06.02.2014 вперше знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСПЛ № 2 діагноз: специфічний розлад особистості, імпульсивний тип. Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Курс лікування не пройшов, виписаний через категоричну відмову від лікування; з 12.02.2014 по 16.04.2014 знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСПЛ № 2, діагноз: Шизоафективний розлад, змішаний тип. За даними виписки: поступив повторно у супроводі працівників міліції через неадекватну та агресивну поведінку. 13.02.2014 хворий категорчно у письмовій формі відмовився від здачі аналізів та від лікування. Госпіталізований у примусовому порядку згідно рішення Охтирського суду від 14.02.2014. Отримував лікування нейролептиками. Рекомендовано: «Д» нагляд психіатра; з 30.03 по 26.05.2015 знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСПЛ № 2, діагноз: шизоафективний розлад, змішаний тип. За даними виписки: поступив у супроводі працівників міліції через неадекватну та агресивну поведінку - влаштував скандал у школі. Психстан при поступленні: у свідомості, напружений, гнівливий. Погрожує медичному персоналу адвокатами, грубить. Перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога КНП «Охтирська ЦРЛ» з 02.2014 року з діагнозом: хронічний алкоголізм.

На момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоактивного розладу, маніакальний тип, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоактивного розладу, маніакальний тим, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Рекомендована госпіталізація до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Згідно довідки КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» №01-55/613 від 19.10.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку у лікаря-психіатра з 2014 по 2018 рік з діагнозом шизоафективний розлад. На даний час під динамічний спостереженням у лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення № 3 не перебуває.

Згідно медичної довідки Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 19.10.2020 № 971 ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з лютого 2014 року з діагнозом: хронічний алкоголізм.

У відповідності до ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно статті 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

За змістом статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані осудності злочини; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності до абзаців 1,2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року визначаючи відповідно до частин 3-5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб ( частина 1 статті 94 КК України суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру ( тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

У відповідності до вимог ст. 94 КК України суд враховує при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання; 2) тяжкість вчиненого діяння; 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

Суд враховує, що особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, маніакальний тип. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_4 можливості в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_4 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусового заходу медичного характеру, що слідує зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 269 від 02.11.2020, ставити під сумнів який у суду підстав немає.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжужться особливою зухвалістю (хуліганство), також приймає до уваги обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, та приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах звичайного нагляду.

У відповідності до вимог частини 3 статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характерм вчиненного суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування в примусовому порядку.

Зі змісту ч. 2 ст. 513 КПК України вбачається, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Сукупність наведених доказів свідчить про те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 296 КК України в стані неосудності і відповідно з вимогами ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, тому з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.94 КК України суд вважає за необхідне застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку.
Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Згідно ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода заподіяна не з її вини.
Відповідно до ст. 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах. Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 2 ст. 242 КПК України встановлено обов`язок слідчого або прокурора забезпечити проведення експертизи, зокрема щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документи, що підтверджує розмір такої шкоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається зі змісту позовної заяви (а.с.16-17) цивільний позивач ОСОБА_9 заявив позов до цивільного відповідача ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 33 100 гривень. При цьому належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру матеріальної шкоди потерпілим суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю заявленого до стягнення розміру шкоди.

Керуючись ст.ст.92-94 КК України, ст.ст. 128-129 342-380, 503-518 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача-старшого інспектора СД Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_7 , затверджене прокурором Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1