ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6468/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2155/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 26.06.2021 року.
Захисник обвинуваченого не погоджуючись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою задовольнити клопотання захисника та обвинуваченого про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період з 24.00 до 06.00 години, щоб обвинувачений мав можливість працювати за місцем роботи.
Зазначає, що судом не було взято до уваги досліджені 15.01.2021 року судом матеріали, які не підтверджують причетності обвинуваченого до інкримінованого йому злочину, документи з слідчого ізолятора про наявність тілесних ушкоджень на обличчі обвинуваченого на момент його оформлення до СІЗО. Допитані 23.02.2021 року свідки пояснили, що не бачили нападу на потерпілу, затримали обвинуваченого в темну пору, тому що він почав від них втікати; надані документи про те, що потерпіла перетнула державний кордон з України в Польщу 30.09.2020 року та більше в Україну не поверталася, наявність в матеріалах заяв від потерпілої про те, що вона не бажає з`являтися до суду; рапорти поліції, за якими остання відсутня за місцем проживання; допитаний 28.04.2021 року обвинувачений винним себе не визнав, пояснив, що поліція до нього застосовувала тортури. Суд фактично закінчив з`ясування обставин за виключенням неможливості допитати потерпілу. У зв`язку із зазначеним зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Закінчивши з`ясування обставин суддя повинна була перейти до судових дебатів та ухвалити рішення. Заява прокурора про необхідність продовження строку тримання під вартою з метою дочекатися потерпілої коли-небудь є злочинною. Посилається на практику ЄСПЛ. З метою уникнення психологічного тиску (тортур) на обвинуваченого вважає законним застосування альтернативних запобіжних заходів (домашній арешт, застава). Крім того, захисником були подані додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що в ухвалі відсутні докази наявності ризиків. Звертає увагу на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідки були допитані та повідомили, що не бачили обличчя нападника, не відомо коли потерпіла повернеться до дому. Таким чином у обвинуваченого відсутні будь-які мотиви впливати на потерпілу. Посилається на досліджені судом документи. Обвинувачений має сім`ю, постійне місце роботи та проживання. Судом не наведено обставини, які перешкоджають застосуванню іншого більш м`якого запобіжного заходу, не вказано вік обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, хоча були надані документи, не вказано інші дані, що його характеризують, не виконано вимоги ст. 178 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, що є тяжким.
Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Разом з тим таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив наявними ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не вбачав підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та задоволення клопотання сторони захисту про застосування домашнього арешту. З наданих суду матеріалів вбачається, що обвинувачений є уродженцем Донецької області, фактично проживає в м. Харкові, в силу ст. 89 КК України не судимий, відповідно до змісту обвинувального акту почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, але був зупинений перехожими. Хоч захисник і вказує на наявність у обвинуваченого родини, місця роботи, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, молодий вік, проте зазначені обставини в даному випадку не є достатніми для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання апеляційного суду інші запобіжні заходи не сприятимуть дотриманню ним своїх процесуальних обов`язків.
Захисник зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зникли враховуючи, що матеріали досліджені, допитані свідки, обвинувачений, потерпіла відсутня на території України. При цьому безпідставними є доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не має мотивів впливати на потерпілу та свідків, оскільки такий ризик судом не був встановлений. Натомість суд першої інстанції посилався на можливість переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, що з урахуванням обставин, викладених в обвинувальному акті, та даних про особу обвинуваченого, який є уродженцем іншої області, не є безпідставним. Заперечення обвинуваченим своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення не свідчить про необгрунтованість ухвали суду від 28.04.2021 року. Оцінка досліджених доказів, показань учасників, позиції сторони захисту протягом судового провадження може бути надана судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення по справі, у зв`язку із чим посилання захисника на те, що досліджені матеріали не підтверджують причетності обвинуваченого до злочину є передчасними та не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу. Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершений, ризики продовжують існувати, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою. З урахуванням обставин даного кримінального провадження колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Суд, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що до обвинуваченого поліція застосовувала тортури та при оформленні його до слідчого ізолятора на ньому виявили тілесні ушкодження в даному конкретному випадку не впливають на висновки суду при вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою. Крім того, обвинувачений та його захисник не позбавлені права звернутися із заявою до відповідних правоохоронних органів про вчинення щодо ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Щодо визначення альтернативного заходу у вигляді застави, то сторона захисту може порушувати таке питання безпосередньо в суді першої інстанції.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу, про який просить захисник, в даному випадку не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку із чим апеляційний суд не встановив підстав для задоволення апеляційних вимог.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді