Провадження № 1-кп/537/63/2021
Справа № 537/4417/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000471 від 31 жовтня 2020 року обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно працюючого фахівцем в ТОВ « Фара 1» , не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок за наступних обставин:

30.10.2020 року близько 20 години 30 хвилин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 біля магазину «Олімпус» , що розташований за адресою : м. Кременчук, вул. Соборна, 34/32, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_5 виник умисел на нанесення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , умисно,наніс удар правою рукою, стиснутою в кулак, в ліву щоку потерпілому ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді : забійної наскрізної рани на лівій щоці, рани на слизовій оболонці лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними діями, що виразились у заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав і пояснив суду, що дійсно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , але при цьому захищав від потерпілого свою цивільну дружину і бувшу дружину потерпілого ОСОБА_7 . По суті показав, що знає обвинуваченого з 2012 року по роботі, стосунків ніяких не підтримує. 30.10.2020 року близько 21.20 години він з ОСОБА_7 та її донькою зустрілися з потерпілим з метою передати останньому, який є батьком їх спільної з ОСОБА_7 доньки , дитину для спілкування. Коли дитина передавалася батьку вона поцілувала свою мати і пішла в бік авто потерпілого (батька) і сіла в авто, а він з ОСОБА_7 почали рухатись в сторону їх авто. В цей час він почав як потерпілий образливо висловився в його адресу : « що не вийшло, чмо». Вони розвернулися і пішли до авто потерпілого з`ясувати , що він сказав . У дитини в авто почалася істерика і вона почала кричати, щоб потерпілий випустив її з машини, потерпілий при цьому стояв поряд з авто. При цьому, в авто потерпілого на передньому пасажирському сидінні весь час перебувала ОСОБА_8 , яка з авто не виходила. Потерпілий почав сідати в авто, а ОСОБА_9 почала казати йому, щоб він випустив з авто доньку, тримаючись рукою за водійські дверцята авто, але потерпілий на її прохання не реагував. Потерпілий сівши в авто, закрив свої древі і почав закривати скло дверцях, ледь не прищемивши пальці ОСОБА_10 . Почав від`їджати з парковки біля центру. При цьому ОСОБА_11 вдарила рукою по лівому задньому крилу авто потерпілого. Потерпілий від`їхав і зупинився за 20 метрів біля магазину «Олімпус». Весь цей час дитина, перебуваючи в авто плакала і прохала її випустити. Зупинившись, потерпілий вийшов і став поряд з авто, а він з ОСОБА_12 , яка йшла попереду нього, підійшли до нього, щоб забрати дитину. Коли підійшли до потерпілого на відстань витянутої руки , потерпілий без розмов здійснив поштовх ОСОБА_10 ладонями обох рук в тулуб і остання від цього відступила на шаг. Йому здалося, що поштовх був сильний і він сприйняв це як загрозу здоров`я ОСОБА_10 , так як остання розповідала, що раніше потерпілий поводився з нею агресивно. Тому він був вимушений припинити неправомірні дії потерпілого і вдарив один раз останнього правою рукою стиснутою в кулак в область щелепи зліва. Після удару потерпілий присів на асфальт тазом і він побачив, що здоров`ю ОСОБА_10 нічого не загрожує. Після цього він побачив, що коли потерпілий піднімаючись, схопив ОСОБА_13 лівою рукою за праву руку і йому здалося, що потягнув її на землю. Потерпілий впав на таз, а ОСОБА_9 на коліна. За допомогою людей ОСОБА_14 допомогли піднятися і потерпілий в цей час почав також вставати і він також допоміг останньому піднятися. У ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не було, тільки царапини на колінах, йому тілесних ушкоджень потерпілий не завдавав. Після цього з авто потерпілого вийшла ОСОБА_8 і щось кричала, у потерпілого сильно йшла кров з лівої щоки. Він пропонував ОСОБА_15 викликати швидку і намагався зупинити кров, пропонуючи ганчірку потерпілому. Чому він сам не пропонував викликати швидку і поліцію пояснити не може, так як не думав про це. Зараз сказати, що був згоден при спілкуванні з поліцією на місці події про свою винуватість сказати не може, поліції він казав, що вдарив потерпілого.
На уточнюючі питання суду обвинувачений відповів, що наніс удар потерпілому після того, як той, штовхнувши ОСОБА_7 опустив руки і намагань щось зробити у потерпілого не було. Уточнити, які дії потерпілого він намагався присікти, при тому, що потерпілий більше ніяких активних дій не вчиняв, обвинувачений не зміг. Слова потерпілого до нього, що з ним він потім побалакає, обвинувачений розцінив, як загрозу йому особисто. Оцінити співмірність дій потерпілого у виді поштовху ОСОБА_7 і його удару потерпілого не може , вказав, що діяв на випередження можливого повторного поштовху. Вислів потерпілого був образливий і він сам почав рухатись до потерпілого, який не рухався і вони з ОСОБА_7 підійшли до потерпілого на відстань 1-2 шаги. При русі до потерпілого він йшов трохи швидше чим завжди, при цьому він був спокійний, образа, яку потерпілий висловив на його адресу біля центру «Галактика», у нього вже пройшла. З потерпілим у нього неприязні стосунки останнім часом. Вважає, що вчинив правильно і діяв в межах необхідної самооборони, прохає його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що обвинуваченого знає з 2011 року, коли раніше працювали разом, стосунків ніяких не підтримує,прохає вирок винести на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має. На даний час обвинувачений проживає з його бувшою дружиною ОСОБА_12 . 30.10.2020 року близько 21 години він з ОСОБА_8 і її донькою ОСОБА_16 приїхав до центру «Галактика» по вул. Соборній в м. Кременчуці зустрітися з бувшою дружиною ОСОБА_12 забрати їх спільну з ОСОБА_12 доньку на вихідні дні. Він очікував доньку біля свого авто на парковці біля «Галактики». Обвинувачений з ОСОБА_12 підвели доньку до його авто і донька, прощаючись з матір`ю поцілувала останню. При цьому ОСОБА_17 хотів, щоб його донька теж його поцілувала, однак цього у нього не вийшло, так як донька цього не зробила, а відвернулася і побігла до нього. При цьому він сказав в питальній формі : « Що, не получилось чмокнути ?» , тобто поцілувати. Після цього він сів в авто і в цей час до авто підійшла ОСОБА_9 з обвинуваченим і ОСОБА_7 почала смикати за скло водійських дверцят. При цьому його донька ОСОБА_18 казала матері заспокоїтися і що вона в неділю приїде, після цього він відкрив двері, щоб заспокоїти всіх, але ОСОБА_7 і обвинувачений були налаштовані агресивно, а саме ОСОБА_9 насідала на двері, а обвинувачений агресивно дивився на нього. Тоді він закрив дверцята і почав від`їджати, при цьому ОСОБА_11 вдарила по лівому задньому крилу його авто ногою. Від`їхавши 15-20 метрів він зупинився подивитися на пошкоджене крило авто та в тому, що не буде з боку ОСОБА_7 викликів до патрульної поліції про буцім то захоплення дитини і побачив, як до нього швидко рухаються ОСОБА_7 і обвинувачений. Поліна з авто знову почала кричати матері, що вона в неділю повернеться, але ОСОБА_7 продовжувала йти на нього впритул і він, щоб не дати цього вчинити, ладонею лівої руки відштовхнув в праве плече ОСОБА_19 на витягнуту руку і опустив руку, після чого обвинувачений наніс йому удар кулаком в ліву щоку над губою, далі він нічого не пам`ятає. Прийшов до тями, коли йому тільки в швидкій дали понюхати нашатир, як потім довезли не пам`ятає, потім пам`ятає себе на операційному сталі, коли зашивали губу. З ОСОБА_12 він в офіційному розлученні, порядку спілкування з дитиною не визначено, при цьому мати не раз виганяла ОСОБА_18 з дому, коли вона приходила до нього. ОСОБА_7 не була налаштована на його спілкування з донькою, донька казала, що мати не дозволяє їй йти до нього і потім дорікає, що вона живе з ним, від чого у дитини буває істерика. Стосунки з донькою до події були нормальні, зараз мати налаштовує дитину проти нього. Пам`ятає як в машині швидкої допомоги курткою витирав кров з обличчя, а та продовжувала йти, потім пам`ятає, як зашивали рану в лікарні. Мізіна ОСОБА_9 , коли йшла до авто, могла щось йому чи доньці зробити, він її не бив, а тільки зупинив своїм поштовхом. Раніше між ними виникали сварки, могли штовхатися, царапались обопільно, але в поліцію з цього приводу не звертались. Як сталася така травма сказати не може, припускає, що у обвинуваченого на пальці було кільце або печатка. З даного приводу вони намагалися врегулювати ситуацію, при цьому ОСОБА_19 пов`язувала це з дозволами на його побачення з донькою. Матеріальне відшкодування на зіпсовані речі ліки та лікування з боку обвинуваченого не було, були пропозиції зі сторони захисника, при цьому ОСОБА_11 продовжувала погрожувати. Після перегляду відеозапису події вказав, що після падіння від удару обвинуваченого можливо він намагався піднятися і можливо знову падаючи вхопився за руку ОСОБА_7 і потягнув її за собою, при цьому він був в запаморочному стані і не контролював свої дії.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що потерпілий є її бувшим чоловіком, обвинувачений її цивільний чоловік зараз, стосунки з потерпілим ніяких не підтримує, з обвинуваченим стосунки родинні. По суті показала, що 30.10.2020 року близько 20.20 години вона з обвинуваченим передавала їх обопільну з потерпілим доньку ОСОБА_18 , якій 9 років, потерпілому на день спілкування за домовленістю з останнім біля центру «Галактика» по вул. Соборній в м. Кременчуці. Обвинувачений йшов в авто за речами доньки, при цьому ОСОБА_18 поцілувала її і хотіла поцілувати обвинуваченого, однак побачила потерпілого, який раніше бив її і доньку, про що вона казала ОСОБА_20 , і пішла до потерпілого. Вона сіла в авто потерпілого, після чого вона і обвинувачений пішли в сторону свого авто. В цей час потерпілий почав обзивати і ображати обвинуваченого, кажучи : « що чмо, не получилось». Після цих слів вона та обвинувачений почали йти в бік авто потерпілого, який продовжував їх ображати, в тому числі нецензурною лайкою. Вона підійшли до потерпілого на відстань витягнутої руки і при цьому донька в авто почала плакати і казати, щоб потерпілий її відпустив, а останній почав закривати двері авто і ледь не причинивши їй руку, якою вона тримала дверцята, щоб він їх не закрив. При цьому, в авто потерпілого сиділа його знайома ОСОБА_15 . І коли потерпілий почав від`їджати, вона вдарила ладонею один раз по задньому крилу авто, щоб потерпілий відпустив дитину. Вважає, що цим вона не спровокувала конфлікт. Після цього потерпілий зупинився біля магазину «Олімпік» десь за 50 метрів, донька продовжувала прохати з авто, щоб він її відпустив, а вона з обвинуваченим підійшла до авто потерпілого, який одразу вийшов з машини і штовхнув її в груди ладонею один раз на відстані витягнутої руки, стоячи на місці. Від поштовху вона залишилась стояти на місці. Потім обвинувачений вдарив потерпілого кулаком правої руки в ліву частину обличчя в губу чи щоку, який стояв навпроти неї, а обвинувачений зліва від неї, теж на місці. Потерпілий впав тазом на асфальт, після чого встав і накинувся на неї, а саме схопив її за праву руку і повалив на асфальт Вона впала на асфальт колінами, потерпілий впав поряд і продовжував її тримати. ОСОБА_17 допоміг їй вирватися з рук потерпілого і піднятися і на цьому все закінчилося. Сорокун прохав знайому потерпілого ОСОБА_15 викликати швидку, сам швидку не викликав і нічого на робив, а вона пішла до дитини. Потім на місце приїхав брат потерпілого і погрожували ОСОБА_17 . Вона не прохала обвинуваченого вдарити потерпілого, але це на її думку було необхідним, так як раніше потерпілий бив її і дитину, однак в поліцію вона не зверталась. Що спонукало потерпілого відштовхнути її сказати не може, вона підходила до нього спокійно. Потерпілий не обмежений в правах і обов`язках відносно доньки. З літа потерпілий бачився з донькою один раз, вона в їх спілкуванні перешкод не чинить. Коли потерпілий ображав обвинуваченого відстань між ними була близько 20 метрів, але що казав потерпілий вона точно чула. По тілесним ушкодженням у неї від падіння на коліна є кримінальне провадження, провели експертизу і виявили синці на колінах і на руці, про хід розслідування на даний час невідомо.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що є цивільною дружиною потерпілого, обвинуваченого не знає. 30.10.2020 року ввечері вона з потерпілим чекали на стоянці біля центру «Галактика» по вул. Соборній в м. Кременчуці щоб забрати доньку потерпілого на вихідні. Донька потерпілого ОСОБА_18 разом з матір`ю ОСОБА_22 і обвинуваченим підійшли до авто потерпілого і донька поцілувала матір, ОСОБА_23 теж хотів поцілуватись, однак ОСОБА_18 відвернулась і сіла в авто до батька, і потерпілий сказав: «що не получилось чмокнуть» і сів в авто. Тоді ОСОБА_9 і ОСОБА_24 швидко підійшли до авто потерпілого з агресією. При цьому, ОСОБА_25 почала сварити і оскорблять потерпілого, і бити при цьому по авто руками і ногами кілька разів, хапати за скло дверцят і смикати , кажучи , щоб ОСОБА_18 виходила з авто і що вона нікуди не поїде. Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні і все бачила. Поліна почала кричати і казала, щоб мати заспокоїлася і при цьому ОСОБА_18 сказала ОСОБА_24 , що він «тварь» і вона його ненавидить. Вважає, що ці слова дитини і зачепили обвинуваченого і її мати ОСОБА_9 продовжувала бити по авто, потерпілий почав закривати дзеркало на дверцятах і від`їхав до магазину «Олімпік», де зупинився, щоб подивитись що з авто. Поліна весь цей час сиділа в машині і нічого не кричала. Вона теж вийшла з авто і в цей час підбігли ОСОБА_9 і обвинувачений, і вона побачила вже як обвинувачений замахується на потерпілого, що було до замаху, як потерпілий відштовхував ОСОБА_13 , і сам удар не бачила, вже побачила, як потерпілий сидів на корточках на асфальті і кров на асфальті і на обличчі потерпілого. Обвинувачений в цей момент замахувався, ще раз на потерпілого, але не вдарив. Після цього підбігли люди, а вона почала бити обвинуваченого, куди не знає. Юля в цей час підійшла до авто потерпілого і витягнула ОСОБА_18 з авто і речі повела з місця. Вона почала допомагати потерпілому зупинити кров. Потерпілий втратив орієнтування і питати, що сталося і який сьогодні день, тобто не розумів, де він і що сталося. Вона викликали швидку і патрульну поліцію, які приїхали і коли надавали першу допомогу і опитували всіх, що сталося, обвинувачений казав, що він винуватий і визнає це, він вдарив в плані захисту ОСОБА_14 і вибачився.

Крім не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України вина останнього, крім показань самого обвинуваченого, показань потерпілого та свідків, повністю підтверджується іншими доказами по справі :

- висновком судово - медичного експерта № 920 від 16.11.2010 року , згідно якого у ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у вигляді : забійної наскрізної рани на лівій щоці, рани на слизовій оболонці лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- протоколом огляду місця події від 30.10.2020 року , згідно якого проведено огляд місця події ;
- слідчим експериментом за участю потерпілого ОСОБА_4 за протоколом від 05.11.2020 року та відеозаписом слідчого експерименту, згідно якого потерпілий показав про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;
- висновком судово - медичного експерта № 969 від 17.11.2010 року , згідно якого покази потерпілого ОСОБА_4 , дані ним під час проведення слідчого експерименту від 05.11.2020 року не суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманих при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_4 ;

- слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_7 за протоколом від 05.11.2020 року та відеозаписом слідчого експерименту, згідно якого свідок показала про обставини спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;
- висновком судово - медичного експерта № 970 від 17.11.2010 року , згідно якого покази свідка ОСОБА_4 , дані нею під час проведення слідчого експерименту від 05.11.2020 року відповідають за механізмом нанесення тілесних ушкоджень, за локалізацією не відповідають об`єктивним судово-медичним даним отриманих при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_4 ;

- впізнанням особи за фото за протоколом від 05.11.2020 року , згідно якого свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка 30.10.2020 року спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_26 ;

- переглядом відеозапису камери зовнішнього відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою : АДРЕСА_2 , за протоколом від 10.11.2020 року , згідно якого встановлено, що файл «2935563» містить відео тривалістю 28 сек. : на 1 сек. зафіксована особа чоловічої статі одягнена в куртку темного кольору зі світлими вставками на рукавах та штани світлого кольору ( обвинувачений ОСОБА_5 ) та особа жіночої статі одягнена в темний колір ( ОСОБА_7 ) які прямують до авто зеленого кольору біля якої перебуває особа ( потерпілий ОСОБА_4 ) . На 6 сек. потерпілий ОСОБА_4 штовхає ОСОБА_7 , на що ОСОБА_5 наносить удар правою рукою в обличчя ОСОБА_4 від чого останній падає. На 9 сек. до ОСОБА_5 підбігає ОСОБА_21 та починає штовхати. Далі на 11 сек. потерпілий ОСОБА_4 намагається встати та тягне за праву руку ОСОБА_7 , яка також падає разом з ОСОБА_4 на підлогу. Після чого на 20 сек. підбігають невстановлені особи, які намагаються розборонити даних осіб.

- речовим доказом - лазерний компакт диск з відеозаписом камери зовнішнього відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою : АДРЕСА_2 , який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 10.11.2020 року .

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_4 останній вказав на обставини вчинення обвинуваченим відносно нього злочину, його показання є категоричними, наданими суду без будь-яких сумнівів та суперечностей, що суд сприймає як належний та допустимий доказ вини обвинуваченого у вчиненні даного злочину. При цьому, потерпілий при дачі показань попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показання давав добровільно і у суду відсутні будь - які сумніви з їх правдивості та об`єктивності.
Приймаючи таке рішення, суд враховує, що обставини вчинення злочину потерпілий вказує послідовно, логічно, його показання стосовно обставин та механізму нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим повністю співпадають з даними слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 за протоколом від 05.11.2020 року; даними слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 за протоколом від 05.11.2020 року; висновком експерта № 920 від 16.11.2010 року; висновком експерта № 969 від 17.11.2010 року; переглядом відеозапису камери зовнішнього відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою : АДРЕСА_2 , за протоколом від 10.11.2020 року , згідно якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_7 швидко прямують до авто зеленого кольору, біля якої перебуває потерпілий ОСОБА_4 , який лівою рукою штовхає ОСОБА_7 в правий бік, на що ОСОБА_5 наносить удар правою рукою в обличчя ОСОБА_4 , від чого останній падає, намагається встати та тягне за праву руку ОСОБА_7 , яка також падає разом з ОСОБА_4 на підлогу.

Враховуючи викладене, в сукупності з іншими обставинами вчинення злочину дають обґрунтовані підстави вважати показання потерпілого ОСОБА_4 правдивими та достовірними і відсутності причини вважати його показання надуманими чи необґрунтованими.

Також, при допиті потерпілого, свідків, обвинувачений не задавав останнім будь яких питань стосовно їх показань про обставини конфлікту між ним та потерпілим, не спростовував обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, а саме умисного удару потерпілому, що суд розцінює, як не бажання спростовувати їх у передбаченому процесуальним законом порядку.

Суд враховує, що перед допитом свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_21 суд попереджав останніх про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань і за дачу завідомо неправдивих показань за ст.ст.384, 385 КК України , приводив останніх до присяги свідка.

Свідки показання в судовому засіданні давали добровільно без будь якого примусу, після допиту свідків будь яких зауважень, заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

Суд бере до уваги, що свідки перебувають у фактичних шлюбних відносинах з обвинуваченим та потерпілим, але при цьому у суду відсутні підстави вважати їх показання недостовірними, або даними ними під примусом чи іншим впливом.

Таким чином, надаючи оцінку показанням обвинуваченого, суд вбачає, що обвинувачений наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в ліву щоку, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
При цьому, суд звертає увагу, що за показаннями самого обвинуваченого він наніс удар потерпілому після того, як той, штовхнувши ОСОБА_7 , опустив руки і намагань щось зробити у потерпілого не було.
Тобто, потерпілий, опустивши руки, не вчинив будь-яких активних дій, тобто повторно не замахувався як на ОСОБА_7 , так і на обвинуваченого, продовжував стояти на місці, що підтвердила і свідок ОСОБА_7 ..
Обвинувачений не зміг пояснити, які саме дії потерпілого він намагався присікти і які були реальні загрози для ОСОБА_7 в цей час і до нанесення останнім удару потерпілому.
При цьому, обвинувачений підтвердив відсутність будь-яких активних дій з боку потерпілого після поштовху ОСОБА_7 , вказавши, що діяв на випередження можливого повторного поштовху, при відсутності об`єктивних даних про наявність вчинення таких дій.
Тому, суд критично відноситься до посилань сторони захисту, що нанесення обвинуваченим удару потерпілому було буцім то з метою захисту своєї цивільної дружини ОСОБА_7 , якій загрожувала небезпека з боку потерпілого та з метою самооборони самого обвинуваченого від нападу потерпілого, так як останній будь-яких активних дій відносно ОСОБА_7 на момент нанесення йому удару не вчинював, як потерпілий не вчинював активних дій і відносно обвинуваченого.
Також, суд критично відноситься до посилань сторони захисту щодо нанесення потерпілим удару свідку ОСОБА_7 , який був сильним і відчутним для останньої, так як свідок ОСОБА_7 показала, що це був саме поштовх, а не удар, хоча згідно відео, після поштовху вона і відступила на крок. Про здійснення потерпілим саме поштовху показав і сам обвинувачений як при допиті в якості обвинуваченого так і в промові в судових дебатах. Тобто, ним особисто дії потерпілого відносно ОСОБА_7 перед нанесенням удару останньому були розцінені і оцінені відповідно, як поштовх при відсутності будь якої загрози чи іншого небезпечного посягання відносно нього чи ОСОБА_7 ..
Суд бере до уваги, що ОСОБА_7 вказувала, що потерпілий саме штовхнув її ладо нею, а не наніс удар кулаком, що спростовує версією захисту, при цьому на відеозапису видно, що потерпілий перед поштовхом не виходив з авто, а намагався сісти за кермо після огляду машини, а ОСОБА_7 та обвинувачений різко в швидкому темпі йшли до нього, при цьому ОСОБА_7 розмахувала руками.

Таким чином, активні дії обвинуваченого, які виразилися в нанесенні умисного удару потерпілому при відсутності активних дій з боку останнього, з об`єктивної сторони суд не може вважати самообороною та самозахистом від дій потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідна оборона це правомірний захист …інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Тобто, перевищення меж необхідної оборони має місце там, де заподіяна посягаючому тяжка шкода ( смерть або тяжкі тілесні ушкодження) лише за наявності умислу до заподіяння такої шкоди. Водночас сторона захисту стверджувала, що обвинувачений не мав на меті спричинювати як легкі чи середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому взагалі.

В даному випадку, згідно показань обвинуваченого, він не захищався від потерпілого і той на нього не нападав, як не нападав і на ОСОБА_7 тобто не вчинював суспільно небезпечного посягання, однак обвинувачений наніс умисний удар потерпілому кулаком правої руки в ліву щоку, діючи за його словами на випередження, хоча будь-яких реальних загроз оточуючим з боку потерпілого не було. Таким чином, позиція сторони захисту та обвинуваченого стосовно захисту ОСОБА_7 від потерпілого спростована в ході судового розгляду.

Тому суд не вбачає в діях ОСОБА_5 , як необхідної оборони, так і перевищення меж необхідної оборони, що спростовується, як показаннями самого обвинуваченого, так і показаннями потерпілого, свідків, висновками експертів та даними слідчих експериментів.

Аналогічним чином, в діях обвинуваченого суд не вбачає уявної оборони, так як згідно ст.37 КК України уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. В даному випадку обвинувачений розумів, що потерпілий, відштовхнувши ОСОБА_7 , опустив руки, не вчинював жодних активних дій з метою повторного поштовху свідка чи інших дій, як відносно свідка так і відносно обвинуваченого.

Також, суд не може сприймати слова потерпілого до обвинуваченого, що з ним (обвинуваченим) він ( потерпілий), потім побалакає, які обвинувачений розцінив , як загрозу йому особисто, так як фактично будь-яких загроз в даних словах потерпілого до обвинуваченого суд не вбачає. Тобто, потерпілий не висловив при цьому яких не будь реальних погроз обвинуваченому, тощо. Вказані обставини підтверджуються відсутністю будь-яких офіційних звернень обвинуваченого до правоохоронних органів під час досудового розслідування та судового розгляду.

Суд бере до уваги, що за показаннями обвинуваченого, між ним та потерпілим існували неприязні стосунки і вислів потерпілого в його сторону був образливий і він (обвинувачений) сам почав рухатись до потерпілого, той при цьому не рухався, і він (обвинувачений) йшов до потерпілого трохи швидше чим завжди, що підтверджується і відеозаписом з камери відео спостереження.
При цьому, обвинувачений підтвердив, що на грутні неприязних стосунків з потерпілим, слова потерпілого, як він їх почув, хоча і були образливі, однак при цьому він був спокійний і образа вже пройшла, тобто удар потерпілому був нанесений ним перебуваючи емоційно в спокійному та врівноваженому стані.
Суд звертає увагу, що згідно показань обвинуваченого в суді останній вважає, що, нанісши удар потерпілому він вчинив правильно.
Таким чином, дії обвинуваченого, а саме удар кулаком в обличчя потерпілого, був нанесений умисно, при цьому обвинувачений не перебував в стані сильного душевного хвилювання чи афекту від дій потерпілого, при відсутності будь-якої реальної загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_7 чи обвинуваченого.
Суд критично відноситься до показань ОСОБА_7 стосовно обставин неодноразового побиття її та доньки потерпілим під час спільного проживання як подружжя, враховуючи, що вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не були доведені стороною захисту належними і допустимими доказами, враховуючи показання ОСОБА_7 , що з даного приводу вона не зверталася до поліції.
При цьому, суд вважає, що такі обставини, повідомлені ОСОБА_7 обвинуваченому, цілком обґрунтовано могли спровокувати відповідні дії обвинуваченого стосовно спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а не наявність надуманої загрози з боку потерпілого і слугувати мотивом вчинення кримінального проступку.
Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального проступку, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального проступку, також, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що можливо встановити із показань самого обвинуваченого, показань потерпілого, свідків та дослідженими письмовими доказами.

Всі докази на підтвердження вказаних обставин оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України .
Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України, а саме ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я останнього.
Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008). Вина ОСОБА_5 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.
Призначаючи покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_5 ,згідно вимоги ДІТ МВС України раніше не судимий, на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному та Кременчуцькому обласному наркологічному диспансерах не перебуває, працездатний, офіційно працює, тобто займається суспільно - корисною працею, має міцні соціальні зв`язки, по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України судом не встановлені.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.125 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Враховуючи думку прокурора щодо призначення покарання, який вважає визначити обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції частини статті КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн., думку потерпілого, який погодився з думкою прокурора, думку обвинуваченого, захисника, які погодилися з думкою прокурора, встановлені обставини справи, відсутність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів можливі при призначенні покарання у виді штрафу, що відповідає справедливому співвідношенню між вчиненим та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, не застосування до останнього запобіжного заходу в ході досудового розслідування та судового розгляду , думку прокурора щодо недоцільності застосування запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, вказане питання судом не вирішувалось.

Цивільні позови під час судового розгляду не заявлялись, судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Долю речових доказів визначити згідно ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст.66,67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.
Речові докази : лазерний компакт диск з відеозаписом, який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 10.11.2020 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Обвинуваченому роз`яснити його право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1