Провадження № 1-кс/947/5088/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою №0000660 від 05.04.2021року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.12.2010 Суворівським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 11.06.2015 Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк 2 роки;

- 03.05.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, який відбуває покарання в державній установі «Одеська виправна колонія № 14», за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2 А.

- підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000660 від 05.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи засудженим за вчинення умисних тяжких злочинів, відбував покарання у наступних установах виконання покарань: з 27.12.2010 по 03.07.2014 в державній установі «Південна виправна колонія № 51»; з 22.06.2018 по теперішній час - в державній установі «Одеська виправна колонія №14».

Перебуваючи тривалий проміжок часу у місцях позбавлення волі, в установі виконання покарань ОСОБА_5 , будучи засудженим за вчинення умисних тяжких злочинів, підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими в місцях позбавлення волі, правилам поведінки в місцях позбавлення волі, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості здобув повагу та авторитет серед засуджених, що підтримують злодійські традиції, як особа в статусі суб`єкта злочинного впливу.

Так, згідно з вимогами статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані, в тому числі: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України; неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Нехтуючи вказаними обов`язками засуджених та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися у виправних установах, ОСОБА_5 неодноразово порушував режим утримання, за що піддавався заходам дисциплінарного стягнення адміністрацією установ виконання покарання. Внаслідок даних порушень, в тому числі порушення локалізації, розкладу дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог адміністрації установ виконання покарань, ОСОБА_5 також здобув повагу і авторитет серед засуджених.

Так, ОСОБА_5 , під час відбування покарання в ДУ «Одеська виправна колонія № 14», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2-А поступово розпочав входити в довіру до основної маси засуджених, особливо засуджених дільниці ресоціалізації № 4, відділення СПС № 6,16, де він відбуває покарання і по теперішній час.

Маючи на меті здобуття лідерських позицій в середовищі засуджених, ОСОБА_5 став порушувати режим утримання за що 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме: за порушення дисципліни строю; за не вихід на ранкову поіменну перевірку; за зберігання заборонених предметів тощо.

У подальшому, маючи здобутий серед засуджених осіб та в місці позбавлення волі авторитет, як особи, яка веде «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, у період відбуття ОСОБА_5 покарання в умовах ДУ «Одеська виправна колонія № 14» (далі ДУ «ОВК № 14»), йому визначено статус так званого «смотрящого за дорогою» від дільниці ресоціалізації № 4, тобто особи, яка на постійній основі займається організацією доставки на режимну територію установи виконання покарань та розповсюдженням заборонених предметів та наркотичних засобів серед засуджених, підбурює інших засуджених до підтримання так званих «злодійських традицій», чим негативно впливає на засуджених в установі.

Також, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 вважається особою негативної спрямованості, в злочинному світі та кримінальному середовищі користується прізвиськом « ОСОБА_7 », має одне татуювання, а саме голова хижого звіра на правій частині грудної клітки, що в злочинному світі та кримінальному середовищі означає: протидія адміністрації установ виконання покарання та правоохоронним органам, негативне ставлення до встановлених у суспільстві норм поведінки та заперечення дотримання законів держави у цілому.

Так, за допомогою терміналів мобільного зв`язку, незаконно та таємно доставлених ОСОБА_5 в міста відбування покарання, ОСОБА_5 організував канали доставки заборонених предметів та наркотичних засобів до охороняємої території установи ДУ «ОВК № 14», з метою подальшого розповсюдження серед засуджених установи та здобуття лідерських позицій.

Статус «смотрящий за дорогою» від дільниці ресоціалізації № 4, ОСОБА_5 на прізвисько « ОСОБА_7 » отримав у червні 2018 року від «кримінального авторитета», так званого «смотрящого» за ДУ «ОВК № 14» - засудженого ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_9 ».

У свою чергу, так званого «смотрящого» за ДУ «ОВК № 14» назначають кримінальні авторитети з волі, з обов`язковим погодженням кандидатури у так званого «злодія в законі», який відповідає у кримінальному середовищі за установи виконання покарань та слідчі ізолятори Одеського регіону, а саме «злодія у законі» ОСОБА_10 на прізвисько « ОСОБА_11 ».

Використовуючи статус «смотрящого за дорогою» від дільниці ресоціалізації № 4 - ОСОБА_5 на прізвисько « ОСОБА_7 », користується авторитетом серед засуджених негативної спрямованості, які мають стійку антисоціальну поведінку та активно розповсюджують так звані «злодійські традиції» серед осіб, які утримуються в УВП та СІЗО.

ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі «смотрящого за дорогою», має певні права та привілеї відносно інших засуджених, а саме: може вимагати від інших засуджених дільниці ресоціалізації грошові кошти на придбання заборонених предметів (мобільних телефонів, гральних карт, дріжджів, спиртних напоїв та інших заборонених речей та предметів), наркотичних засобів, організовує їх доставку до ДУ «ОВК № 14» та може вимагати від інших засуджених сприяння у цій справі, а в подальшому розподіляє їх серед засуджених дільниці ресоціалізації та установи в цілому, частину заборонених речей, так званого «запрета», ОСОБА_5 передає до так званого «общака», тобто фонду взаємодопомоги середовищі злочинної спільноти.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_5 , у період відбування покарання, а саме з 22.06.2018 по 05.04.2021, завдяки здобутому авторитету, іншим особистим якостям та можливостям, сприяв, спонукав, координував та здійснював вплив на злочинну діяльність, організовував та безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна, наркотиків та інших активів, спрямованих на забезпечення такої діяльності, тобто умисно встановив та поширив злочинний вплив в установі виконання покарань, а саме на території ДУ «Одеська виправна колонія №14», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2-А.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи підозрюваним у 2017 році за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та якому судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11, познайомився з підозрюваним ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому у 2017 році також судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у вказаній установі та в подальшому стали підтримували дружні стосунки.

Так, ОСОБА_5 , будучи засудженим 03.05.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, у період з червня 2018 року по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Одеська виправна колонія № 14» (далі ДУ «ОВК № 14»), за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2-А, вирішив організувати доставку та розповсюдження заборонених предметів та наркотичних засобів серед засуджених, що знаходяться в ДУ «ОВК № 14».

У подальшому ОСОБА_5 , маючи намір на незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичної речовини та подальший її збут, в невстановлений час, використовуючи телефонний зв`язок, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_12 , який перебував на волі, спрямовану на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, на території ДУ «ОВК № 14».

Так, в невстановлений час, ОСОБА_12 , знаходячись на свободі, діючи відповідно до попередньої змови з ОСОБА_5 , та маючи злочинний намір щодо незаконного збуту наркотиків, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_13 , спрямовану на придбання, перевезення та зберігання з метою подальшого збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс.

У невстановлений час, при невстановлених обставинах, ОСОБА_13 , діючи відповідно попередньої змови з ОСОБА_12 , у невстановленої особи, придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якої заборонено канабіс, частину якого у невстановленій кількості передав ОСОБА_12 для подальшого збуту.

Далі, в невстановлений час, при невстановлених обставинах ОСОБА_12 , використовуючи налагоджену ОСОБА_5 схему доставки на охоронювану територію ДУ «ОВК № 14» незаконних та заборонених речей і предметів, передав ОСОБА_5 невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, який ОСОБА_5 почав зберігати з метою подальшого збуту, в приміщенні житлової секції № 1 відділення ресоціалізації № 4 ДУ «ОВК № 14»за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2-А, де він безпосередньо відбував покарання.

Так, 05.04.2021, в ході проведено обшук в приміщенні житлової секції № 1 відділення ресоціалізації № 4 ДУ «ОВК № 14»за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2А, у ОСОБА_5 виявлено та вилучено 2 (два) поліетиленових пакета з застібкою типу «Zip-lock» із речовиною рослинного походження зеленого кольору, які ОСОБА_5 зберігав з метою подальшого розповсюдження між засудженими особами, які відбувають покарання в ДУ «ОВК № 14».

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/116-21/6346-НЗПРАП від 09.04.2021 Одеського НДЕКЦ МВС України, надані на експертизу речовини сіро-зеленого кольору масами 6,62 г та 6,82 г, в двох пакетах з замком «Zip-lock», є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 4,81 г та 4,90 г.

Таким чином, в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255-1 КК України - умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у частині 5 статті 255 КК України, вчинені в установах виконання покарань; ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий звертається з клопотанням, про обрання запобіжного захожу обґрунтовуючи тим, що під час досудового розслідування встановлено ряд ризиків передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, саме підозрюваний може:

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у зазначеному кримінальному провадженні;

- враховуючи невідворотність та суворість покарання, може почати переховуватись від органів д/с розслідування або суду з метою уникнення покарання;

- знаходячись на свободі може підтримувати зв`язок з іншими співучасниками, місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено, надавати їм інформацію про хід досудового розслідування, чим буде чинити перешкоди слідству;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики необґрунтовані та підозрюваний утримується в установі виконання покарань, тому він не зможе переховуватись від слідства. Крім того, захисник вказала на необґрунтованість підозри, яка не підтверджується жодними доказами та підозрюваний не зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, так як на даний час перебуває в колонії. Також, захисник зазначила, що підозрюваний винним себе не визнає. На підставі чого просила відмовити в задоволенні клопотання.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, та місце вчинення злочинів, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Згідно п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою №0000660 від 05.04.2021року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 681 000 (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого або прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися з Одеської області, Любашівський район, с. Новоселівка без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування з учасниками та сторонами кримінального провадження;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме з 19.04.2021 та припиняє свою дію 14.06.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1