Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000122,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 на строк 60 днів, тобто до 16 квітня 2021 року.
Одночасно цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного контролю.
Суд мотивував своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 тим, що кожен обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та на даний час не зменшились і продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , або за місцем орендування ним квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що сторона обвинувачення жодним чином не підтвердила ризиків, на які покликалась як на підставу продовження тримання під вартою. Також зазначив, що прокурором взагалі не було подане клопотання про продовження йому строку тримання під вартою, що вваажає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Обвинувачений покликався на те, що він вже більше п`яти років утримується у слідчому ізоляторі, та на даний час розгляд кримінального провадження не завершено, що, на його думку, свідчить про неналежне здійснення стороною обвинувачення покладених на неї обов`язків.
Крім того, апелянт покликався на те, що до моменту ув`язнення він певний час перебував на стаціонарному лікуванні, під час його участі в антитерористичній операції у нього погіршився психоемоційний стан, у зв`язку з чим він перебував під наглядом лікарів психіатрів. Тому, його тривале перебування у слідчому ізоляторі має негативний вплив на його психологічний та емоційний стан, і за період утримання під вартою він неодноразово звертався до медичної частини у зв`язку із психологічно емоційним дисбалансом.
Також обвинувачений зазначив, що він перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, до затримання проживав разом зі своєю цивільною дружиною та дитиною, яких матеріально утримував, а також зі своїми батьками та братом.
Апелянт покликався на те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався.
З огляду на зазначені обставини, обвинувачений вважає, що існують усі підстави для зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосування засобу електронного контролю.
Водночас зазначив, що копію оскарженої ухвали отримав 18 лютого 2021 року, а тому ним не пропущений строк на її апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить дану ухвалу щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати. Обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевий суд, за відсутності відповідного клопотання прокурора, продовжив її підзахисному строк тримання під вартою, що вважає підставою для скасування цього судового рішення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати.
На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що місцевий суд не мав підстав для продовження її підзахисному строку тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не було подану суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити свою апеляційну скаргу та підтримали інші апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги подані в інтересах обох обвинувачених, міркування прокурора ОСОБА_4 про про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, ставлячи вимогу про скасування вказаної ухвали, як захисник-адвокат ОСОБА_8 , так і адвокат ОСОБА_7 , покликавшись на рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, зазначили, що місцевий суд не мав підстав для продовження строку дії запобіжного заходу їх підзахисним ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно, оскільки прокурором не було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Однак, з такими доводами апелянта колегія суддів погодитись не може.
Частина 3 ст.331 КПК імперативно встановлює, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до спливу продовженого строку є обов`язком, а не правом суду. При цьому, законодавець не встановлює обов`язкової вимоги щодо наявності клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали від 16 лютого 2021 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчувався 19 лютого 2021 року, а тому, на переконання колегії суддів, місцевим судом правомірно застосовано у даному випадку положення ч.3 ст.331 КПК.

При цьому, як слушно зазначив місцевий суд, положення ч.3 ст.331 КПК, не визнавались Конституційним Судом України такими, що суперечать Конституції, вони є чинними на даний час, а отже підлягають застосуванню.

Водночас, у пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 зазначено, щоКонституційний Суд виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Вказаним рішенням було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, однак дане рішення жодним чином не стосувалось положень ч.3 ст.331 КПК.

Таким чином, вказане рішення Конституційного Суду стосується виключно питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду продовженням, зміною, обранням запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання.

Разом з тим, ч.2 ст.331 КПК передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Водночас, ні обвинувачений ОСОБА_5 , ні його захисник-адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорювали наявності встановлених місцевим судом ризиків, а тому апеляційний суд, в силу положень ч.1 ст.404 КПК, не перевіряє вказані обставини.
Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недоведеності ризиків, які були підставою для продовження йому строку запобіжного заходу, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, в тому числі до малолітніх дітей, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. А тому, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою уникнення кримінальної відповідальності у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду. Окрім того, місцем реєстрації та проживання до моменту затримання обвинуваченого є смт.Любешів Волинської області, а тому обвинувачений може виїхати з м.Рівне та не прибувати на виклики суду.
Також зважаючи, що на даний час не допитані свідки, а також потерпіла ОСОБА_12 , яка є рідною тіткою обвинуваченого ОСОБА_6 , то існує ризик можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих, а також свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань для уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність в ОСОБА_6 соціальних зв`язків - його перебування у фактичних шлюбних відносинах, наявність батьків, враховуючи фактичні обставини даного провадження та особу обвинуваченого, не можуть беззаперечно гарантувати його належну процесуальну поведінку.
Разом з тим, колегія суддів констатує - з наявних матеріалів судового провадження не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має утриманців, тобто осіб, які знаходиться на тривалому або постійному його матеріальному або грошовому забезпеченні, і ця допомога є основним джерелом їх існування. Покликання апелянта на те, що на його утримані перебуває малолітня дочка його «цивільної дружини» не ґрунтуються на жодних доказах.
Щодо поганого психо-емоційного стану здоров`я ОСОБА_6 , яким він обґрунтовую неможливість свого подальшого перебування під вартою, то стороною захисту не надано жодних медичних документів на підтвердження цього та необхідності отримання ним відповідного лікування. Вся медична документація, долучена до апеляційної скарги обвинуваченого, підтверджує лише наявність у нього захворювання в минулому, однак не свідчить про погіршення його стану на даний час.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та скасування ухвали суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000122, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3