ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3700/20 Номер провадження 11-кп/814/398/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000521, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Кременчука Полтавської області, працює на посаді провідного інженера-еколога на ТОВ «Ромірет», раніше не судимий, маючий вищу освіту, розлучений, утриманців немає, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши 1( один )рік іспитового строку з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_10 залишити без розгляду, роз`яснивши право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 03.04.2020 приблизно о 08 год. 19 хв., в світлий час доби по сухому асфальтобетонному покриттю вул. І. Мазепи в м. Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони просп. Свободи в напрямку вул. Шевченка м. Кременчука Полтавської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» модель «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_11 , який перевозив в якості пасажира переднього пасажирського сидіння ОСОБА_9 .
В цей саме час по вул. Горького, яка є другорядною відносно вул. Шевченка та на якій встановлено дорожній знак 2.1. «Дати дорогу», зі сторони вул. Троїцької в напрямку до вул. Соборної, керуючи автомобілем марки «Ford» модель «Mustang», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_7 .
Наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Горького І. Мазепи м. Кременчука Полтавської області, водій ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.п. 10.1., 16.11. та п. 2.1. розділу 33 «Правил дорожнього руху України», не надав дорогу автомобілю марки «ВАЗ» модель «21093», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 , що наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на вищевказане нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг та допустив зіткнення лівою боковою частиною автомобіля марки «Ford» модель «Mustang», р.н. НОМЕР_2 , з передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ» модель «21093», р.н. НОМЕР_1 .
В результаті зіткнення пасажир переднього сидіння автомобіля марки «ВАЗ» модель «21093», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнеього ступеня тяжкості.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій ставить питання про скасування вироку суду, визнати неналежним доказом протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2020 року за участю свідка ОСОБА_7 , постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що протокол про проведення слідчого експерименту від 09.09.2020 року за участю ОСОБА_7 не містить даних, щодо шляху гальмування автомобіля ВАЗ «21093» та на якій смузі відносно руху автомобіля ВАЗ «21093»відбулося зіткнення. При проведенні слідчого експеримента був використаний автомобіль іншого типу, з меншою масою та більшим обсягом двигуна, не вказана відстань від перехрестя до розташування автомобіля ВАЗ «21093», не вказано, що зіткнення відбулося на зустрічній для автомобіля ВАЗ полосі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши обвинуваченого та його захисника на підтримання вимог своєї апеляційної скарги, промову прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до чиного процесуального закону, дослідив докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надав належну оцінку як кожному з них так і в сукупності, обгрунтувано мотивував як допустимість доказів так і їх неналежність.

Зокрема, свої висновки щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував:

- даними протоколом огляду місця ДТП від 03.04.2020року та фото- таблицею до нього, відповідно до яких встановлено місце зітнення автомобілів, а саме перехрестя вулиць І.Мазепи, яка є головною і по якій рухався автомобіль ВАЗ під керуванням водія ОСОБА_11 та вул. Горького, яка другорядною і по якій рухався автомобіль Форд під керуванням водія ОСОБА_7
- висновком експерта №247 від 15.04.2020року, відповідно до якого гальмова система досліджуваного автомобіля «ВАЗ» 2109 д.н.з. НОМЕР_1 знаходилася у працездатному стані;
- висновок експерта №248 від 16.04.2020року, відповідно до якого гальмівна система досліджуваного автомобіля «FORD»Mustang д.н.з. НОМЕР_2 знаходилася у працездатному стані;
- даними протоколів слідчих експерементів з участю ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які різняться у показаннях стосовно відстані та швидкості автомобілів, але підтверджують місце скоєння дорожньої транспортної пригоди.
- висновком експерта №665 від 15.09.2020 року відповідно до якого в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «FORD» Mustang д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти заданій ДТП шляхом виконання п.п. 10.1, 16.11, 2.1 Розділу 33 ПДРУ, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «FORD» Mustang д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1, 16.11, 2.1 Розділу 33 ПДРУ, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням заданої ДТП.
- висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якого виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України є обгрунтованим та законним.

Доводи обвинуваченого про необхідність визнання протоколу слідчого експерименту від 09 вересня 2020 року за участю свідка ОСОБА_7 недопустимим доказом є неспроможними, так як даний слідчий експеримент проведений уповноваженою особою та у відповідності до чинного кримінального процесуального закону.

Слідчим 09.09.2020 року за участю ОСОБА_7 проведений слідчий експеримент, зафіксований у протоколі, який за формою та змістом відповідає вимогам закону. В ньому детально і послідовно викладені дії, які відбувались під час його проведення. Протокол підписаний як понятими, так і ОСОБА_7 без будь - яких зауважень.

Доводи захисника про те, що під час цієї слідчої дії використовувався інший транспортний засіб є безпідставними, так як з протоколу та фототаблиці до протоколу, вбачається що при слідчому експерименті використовувався автомобіль такої ж моделі, яким керував водій ОСОБА_7 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що використання автомобіля агналогічної марки до марки автомобіля яким керував водій ОСОБА_7 , не має вирішального значення для наслідків проведення слідчого експерименту та не можуть вплинути або суттєво змінити результати його проведення на предмет встановлення місця скоєння ДТП та його механізму.

Також, необґрунтованими є доводи обвинуваченого, щодо недопустимості цього доказу з огляду на те, що слідчий експеримент проведений з ОСОБА_7 в якості свідка, тобто до того, як він набув статусу підозрюваного.

Колегія суддів зазначає, що протокол слідчого експерименту не є протоколом допиту свідка під час досудового розслідування, а тому відсутні підстави визнавати зазначений доказ недопустимим.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у провадженні № 51-6070кмо19 (справа № 740/3597/17) зроблено висновок про те, що, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК України, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

На думку колегії суддів, саме у відповідності з цими положеннями закону судом оцінені всі докази.

Щодо апеляційних вимог обвинуваченого, щодо безпідставності визнання висновку експерта допустимим доказом, колегія суддів зазначає наступне.

Висновок експертизи зроблений спеціалістом в області автотехніки, він попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, у висновку викладені всі дані, які надані експерту для проведення дослідження.

Експертом взяті до уваги не лише показання свідків, а й протокол огляду місця події, протоколи слідчих експериментів та інші дані, які є в матеріалах провадження.

Отже підстави вважати висновок експерта неналежним доказом відсутні.

Судом правильно встановлено, що саме невідповідність дій обвинуваченого ОСОБА_7 п.п. 10.1, 16.11, 2.1 Розділу 33 ПДР України перебувають у причинно - наслідковому зв`язку з виникненням заданої ДТП.

Відтак, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Будь-яких порушень ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з виниклою дорожньо транспортною пригодою, у діях водія ОСОБА_11 на стадії досудового розслідування не встановлено, будь-яких обвинувачень ОСОБА_11 не предявлялось, а тому доводи обвинуваченого про винуватість у даному ДТП і водія ОСОБА_11 є безспідставними, і судом не перевірялись.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює , має постійне місце проживання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його позитивну характеристику, думку потерпілої,, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, а відтак, на думку суду першої інстанції, є за доцільним звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком.

На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_7 без відбування основного покарання. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись, ст. ст. 376 , 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, - У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_7 - без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .