Справа № 447/3556/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/189/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

оскарженою ухвалою у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст.81 КК України відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, у якій просить Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2021 року скасувати. Клопотання (подання) начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання задоволити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року умовно-достроково на невідбутий строк.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом першої інстанції не зазначено належних мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, а формальне посилання суду на тяжкість вчинення злочину, як підставу відмови у задоволені клопотання, на думку апелянта є незаконним та не обґрунтованим. Вважає, що представлених адміністрацією установи відбування покарань та стороною захисту даних достатньо, щоб утвердитися в переконанні про усвідомлення засудженим ОСОБА_7 своєї провини, намаганні згладити свою вину, намаганні через сумлінну працю (з перших днів перебування в колонії працевлаштований) реабілітуватися за скоєне перед суспільством і довести своє виправлення. Активна, позитивно спрямована діяльність засудженого у цьому напрямі не може залишатися поза увагою суду.

Характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 і його поведінку під час відбування покарання, молодий вік засудженого та незначний строк, заслуговує на умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора про законність оскарженої ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Як вбачається, із матеріалів справи, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено 10.10.2019 Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.186, ч.1 ст.125, ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі. В подальшому, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20.08.2020 вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 10.10.2019 змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання. До кінця терміну покарання засудженому ОСОБА_7 залишився 1один рік 1 місяць 11 днів.

З поданих матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі перебуває з 06.03.2019, де характеризується посередньо. У ДУ «МВК № 50» ОСОБА_7 прибув 31.01.2020, за час відбування покарання в установі адміністрацією установи три рази заохочувався, 08.07.2020, 07.10.2020, 05.01.2021 у виді «Подяка».

Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав частково.

Згідно з витягу з протоколу № 10 від 20.05.2020 засідання адміністративної комісії ДУ «МВК № 50» ОСОБА_7 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, оскільки такий не довів своє виправлення та не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Наявність у засудженого заохочень, на думку суду, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи.

Суд першої інстанції вірно оцінив те, що сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_7 , яка передбачена ст. 81 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення. ОСОБА_7 , відбуваючи покарання, почав ставати на шлях виправлення, що ще не дає достатніх підстав застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Щодо доводів захисника про молодий вік засудженого, його характеристики та щире каяття у вчиненому, то такі обставини жодним чином не впливають на можливість застосування чи незастосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника є безпідставними.
Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази, пояснення як засудженого ОСОБА_7 так і представника МВК №50, характеризуючі дані засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою скасування чи зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, відтак ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а подані апеляційні скарги до задоволення не підлягають, як безпідставні.

Керуючись 404, 407, 409, 419, 422 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4