Номер провадження: 11-кп/813/1214/21
Номер справи місцевого суду: 522/2335/18 1-кп/522/198/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року у кримінальному провадженні № 000007, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, працюючого різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, в останнє 04.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі та звільненого 23.07.2014 року у зв`язку із відбуттям строку покарання,-
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст.187 КК України,-

встановив:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року постановленою під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 187 КК України, строком на 60 днів, тобто до 14.05.2021 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

Рішення суду, щодо ОСОБА_5 мотивоване тяжкістю вчиненого злочину, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що клопотання прокурора взагалі не розглядалося в судовому засіданні та не містить доказів існування заявлених ризиків. При цьому посилається на розбіжність в показах потерпілої.

Просить скасувати ухвалу суду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому що він 01.02.2018 року, приблизно о 19:50 годині, спільно з ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, в м. Одеса, біля домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , застосувавши ніж, здійснили напад на потерпілу ОСОБА_8 та заволоділи грошовими коштами на суму 700 гривень.

Надалі, останні з застосуванням ножа вимагали від потерпілої передати мобільний телефон, однак будучи викритими у скоєні неправовірних дій перехожими з місця вчинення злочину зникли, але через деякий час ОСОБА_5 затримано перехожими громадянами.

Окрім того, 01.01.2018 року приблизно о 20:00 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину відносно ОСОБА_8 ОСОБА_5 , умисно наніс ножем перехожому ОСОБА_9 , який перебував на місці події та намагався затримати ОСОБА_5 ножове поранення, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Положеннями ч.4 ст.4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Захисник у судове засідання не з`явилася, однак до початку судового розгляду подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі. Від обвинуваченого клопотання про участь у розгляді апеляційної скарги не надходило. Прокурор ОСОБА_10 звернувся до апеляційного суду з заявою про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ч. 4 ст. 4221 КПК України, вимоги якої є імперативними, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача; вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про наявність розбіжностей у показах потерпілих, то апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку показам потерпілої, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
За таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідну правову оцінку показам потерпілої, в яких як зазначає обвинувачений є відповідні суперечності.
Доводи апеляційної скарги про не розгляд у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки районний суд не розглядав клопотання прокурора та відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку районний суд обґрунтовано мав право та зобов`язаний був вирішити питання щодо строку дії запобіжного заходу без подання відповідного клопотання прокурора.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у судовому засідання ризиків, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

З наданого апеляційному суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, проживає в м. Одесі обвинувачується у вчиненні не тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.
Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою обвинуваченого безпосередньо після вчинення протиправних дій, яка свідчить про спроби зникнення разом з іншою особою з місця вчинення правопорушення, внаслідок чого обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд також погоджується з тим, що ризик можливого переховування від суду є доведеним, оскільки при зміні місця проживання обвинувачений ОСОБА_5 не зареєстрував своє місце проживання, як того вимагає п. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 та свідчить про порушення обвинуваченим своїх обов`язків, як особи, що проживає на території України.
Також з урахуванням вищенаведеного та поведінки обвинуваченого, яка свідчить про нехтування останнім вимог закону та вчинення дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень, апеляційний суд вважає, що на даному етапі продовжує існувати відповідний ступінь ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених під час продовження запобіжного заходу ризиків можливого перешкоджання обвинуваченою кримінальному провадженню, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів апеляційному суду не представлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення у скоєнні не тяжкого та тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року у кримінальному провадженні № 000007, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст.187 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4