Справа№ 938/428/20
Судове провадження № 1-кп/938/15/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 23.07.2020 року, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красник Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, депутатом не обирався, раніше судимого 20.06.2016 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України
за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 таємно викрав чуже майно (крадіжка) та відкрито викрав чуже майно (грабіж), вчинений повторно, при таких обставинах.
ОСОБА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, 23.07.2020 року близько 18.30 год. на вулиці Франка в селищі Верховина Івано-Франківської області зайшов шляхом вільного доступу через незамкнуті двері до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 з метою з`ясування наявності для нього роботи.
Знаходячись в середині цього будинку, ОСОБА_3 , діючи із раптово виниклого умислу та корисливого мотиву, користуючись відсутністю власників, таємно викрав шляхом вільного доступу із чоловічої сумочки на вішаку грошові кошти в сумі 250 грн., в результаті чого було завдано потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
Крім того, ОСОБА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, 23.07.2020 року близько 18.40 год. на вулиці Франка в селищі Верховина Івано-Франківської області зайшов шляхом вільного доступу через незамкнуті двері до приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 з метою з`ясування наявності для нього роботи.
Знаходячись в середині цього будинку, ОСОБА_3 , діючи із раптово виниклого умислу та корисливого мотиву, користуючись відсутністю власників, вирішив викрасти з полички у ванній кімнаті скляний флакон із чоловічими парфумами «Yodeyma Paris Caribbean» 100 мл. вартістю 679 грн. та скляний флакон із жіночими парфумами «Chanel Chance Eau Fraiche» 100 мл. вартістю 2839 грн.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_3 зняв із полички вказані парфуми та, утримуючи їх в руках, був виявлений на місці скоєння злочину ОСОБА_7 , яка намагаючись врятувати своє майно, вирвала з його рук один флакон із парфумами «Chanel Chance Eau Fraiche» ємністю 100 мл. вартістю 2839 грн.
У той час ОСОБА_3 , доводячи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, утримуючи в руці інший флакон із чоловічими парфумами «Yodeyma Paris Caribbean» 100 мл. вартістю 679 грн., вибіг із будинку, маючи можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав повністю та надав показання, що він в цей день був у стані алкогольного сп`яніння та перебував у селищі Верховина по вулиці Франка. Він зайшов до одного з будинків, щоб спитатися щодо роботи для нього. У будинку нікого не побачив, але побачив сумочку і тоді вирішив вчинити крадіжку, що і зробив, а саме із цієї сумочки викрав 250 грн., після чого залишив будинок. Потім цього ж вечора він, перебуваючи на тій самій вулиці, зайшов до іншого будинку, щоб спитатися щодо роботи для нього. У ванній кімнаті побачив два флакони духів та вирішив їх викрасти. Але його в будинку запримітила власниця будинку, забрала в нього 1 флакон духів, а з іншим флаконом він утік. Цей флакон з духами він потім добровільно видав працівникам поліції.
Потерпіла ОСОБА_7 , будучи допитаною в судовому засіданні, вказала, шо в той день вона перебувала у своєму будинку з двома маленькими дітьми. Почула, що хтось ходить у будинку, а потім у ванній кімнаті побачила обвинуваченого. Він стояв та красувався у дзеркало. Вона подумала, що він психічно нездоровий. У кишені його штанів побачила духи, одні з них вона в нього забрала, а з іншими духами він утік. Претензій матеріального та морального характеру не має, просить карати обвинуваченого на розгляд суду, але не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, подав заяви, в яких просить розглядати дану справу в його відсутності, зазначивши, що будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_3 не має, збитки йому відшкодовано (а.с. 42, 238)
Крім визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_3 та показань потерпілої ОСОБА_7 його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
-протокол-заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 23.07.2020 року (а.с. 163), в якій ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_2 , пенсіонер-інвалід І групи, повідомив поліцію про те, що 23.07.2020 року близько 18.37 год. з його будинку таємно викрадено грошові кошти в сумі 250 грн.;
-протоколом огляду місця події з фототаблицями від 25.07.2020 року, який проведений з письмового дозволу власника - потерпілого ОСОБА_8 (а.с. 164-171), згідно з яким оглядом місця події є територія господарства, розташованого в АДРЕСА_2 ; у ході вказаного огляду в кімнаті під умовним позначенням №1 виявлено барсетку,з якої, як повідомив потерпілий, викрадено кошти;
-протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 27.08.2020 року (а.с.176-178), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що він запам`ятав особу чоловічої статі, яка 23.07.2020 року з його житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , викрала грошові кошти за такими прикметами, як низький ріст, худорлява тілобудова з худорлявим овальним обличчям, світлим волоссям, короткою зачіскою, віком приблизно 18-23 роки; потерпілий зазначив, що вказана особа зображена на фото під №3, на якому зафіксовано ОСОБА_3 ;
-протокол слідчого експерименту з фототаблицями від 27.08.2020 року (а.с. 179-189), відповідно до якого слідчий експеримент проведено з участю потерпілого ОСОБА_8 за місцем його проживання; у ході слідчого експерименту потерпілий зазначив, що 23.08.2020 року під час розмови з ним особа, яку він впізнав за фотознімками, викрала в нього грошові кошти;
-протокол-заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 23.07.2020 року (а.с. 128), в якій ОСОБА_7 повідомила поліцію про те, що 23.07.2020 року близько 18.40 год. з її будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , відкрито викрадено два флакони з парфумами «Chanel» та «Yodeyma»;
-протоколом огляду місця події з фототаблицями від 23.07.2020 року, який проведений з письмового дозволу власника потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 129-138), згідно з яким оглядом місця події є територія господарства, розташованого в АДРЕСА_3 ; у ході вказаного огляду, як повідомила потерпіла, у ванній кімнаті на поличці на видному місці знаходилися парфуми «Chanel», які вона відібрала від невідомої особи, та парфуми ««Yodeyma», які викрала вищевказана особа;
-протоколом добровільної видачі предметів від 23.07.2020 року (а. с.139), згідно з яким ОСОБА_7 у присутності 2-х понятих добровільно видала поліції флакон жіночих духів ємкістю 100 мл. марки «Chanel Chance
-протоколом огляду предметів з фототаблицями від 24.07.2020 року (а.с.142-144), відповідно до якого предметом огляду є жіночі парфуми «Chanel Chance Eau Fraiche» у скляній ємності круглої форми 100 мл. жовто-зеленого кольору без ковпачка, заповненою рідиною
-протоколом огляду місця події з фототаблицями від 23.07.2020 року (а.с. 151-155), згідно з яким оглядом місця події є відкрита місцевість, яка розташована по вул. Винниченка в селищі Верховина, яка межує з вул. Франка; на вказаному місці виявлено особу чоловічої статі, який представився ОСОБА_10 , в якого в руках знаходився скляний флакон від парфумів, якого він добровільно видав працівникам поліції;
-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 23.07.2020 року (а.с.145-149), з якого вбачається, що ОСОБА_3 затримано у зв`язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,за фактом відкритого викрадення з будинку ОСОБА_7 двох флаконів із парфумами; під час його затримання у нього вилучено флакон із парфумами «Yodeyma Paris Caribbean»
-висновком експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи від 28.08.2020 року № 1891/1946/20-28 (а.с.201-214), згідно з яким ринкова вартість парфумів чоловічих «Yodeyma Paris Caribbean» 100 мл. станом на 23.07.2020 року складає 679 грн., а ринкова вартість парфумів жіночих «Chanel Chance Eau Fraiche» 100 мл. станом на 23.07.2020 року складає 2839 грн.;
-протоколом №24 медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння (а.с.217), згідно з яким медичний огляд ОСОБА_3 проведено 23.07.2020 року о 21.30 год., за результатами якого зафіксовано, що він на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.218), проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом матір`ю, 3-ма сестрами та братом (а.с.222,224), посередньо характеризується по місцю проживання (а.с.223), знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті КНП «Городенківська ЦРЛ» (а.с.215) та не знаходиться на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті (а.с.216), навчався та закінчив 9-ть класів Яблунівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат (а.с.220).
З висновку судово-психіатричного експерта №158/2020 від 12.08.2020 року (а.с. 193-198) вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в психоневрологічному кабінеті Городенківської ЦРЛ з діагнозом: легка розумова відсталість з 05.08.2011 року; він психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, але на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій перебував у стані алкогольної інтоксикації неускладненої; на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій перебував у стані і перебуває на даний час в стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Згідно з досудовою доповіддю начальника Городенківського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 11.02.2021 року - ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства - середній, оскільки обвинувачений не здатний мислити чітко та раціонально, правопорушення вчинено під впливом алкоголю, проявляє асоціальну поведінку відносно певних груп або окремих осіб, що є фактором вчинення повторного кримінального правопорушення ( а.с. 99-103).
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 було кваліфіковано, як таємне та відкрите викрадення чужого майна, вчинених повторно.
Однак, суд вважає, що дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 185 КК України слід перекваліфікувати на ч.1 ст. 185 КК України з таких підстав.
По-перше, згідно з обвинувального акта від 31.03.2020 року (а.с.1-3), ОСОБА_3 раніше судимий 20.06.2020 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу. Як вбачається з вимоги про судимість (а.с.225) інші судимості у нього відсутні. Відповідно до вироку Городенківського районного суду від 20.04.2016 року, він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 227-230), який сплачено 25.05.2016 року (а.с.226).
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що судимість ОСОБА_3 вже погашена на час вчинення 23.07.2020 року кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 та ст. 186 КК України.
Зокрема, як встановлено у п. 8 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
За правилами п. 5 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, які були засуджені до штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.
У ст. 89 КК України встановлено диференційовані строки погашення судимості залежно від виду і строку покарання, яке відбуте винним, а також від категорії злочинів, до якої відноситься злочин, вчинений особою. Передбачено погашення судимості перебігом певного строку з дня відбуття особою основного і додаткового покарання. Тривалість цих строків залежить від виду покарання або від категорії злочинів у їх класифікації за тяжкістю.
На думку суду, за наявності диференційованих строків погашення судимості строк погашення судимості засудженому ОСОБА_3 необхідно рахувати виключно з урахуванням вимог п. 5 ст. 89 КК України, що покращує становище засудженої особи,тобто з моменту реального відбуття покарання, а саме сплати штрафу.
На переконання суду, саме такий порядок обчислення перебігу строків погашення судимості забезпечить реалізацію принципів диференціації кримінальної відповідальності та індивідуалізації кримінального покарання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону». Якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов?язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.08.2019 року (справа № 759/10001/18, провадження № 51-773км19).
Таким чином, на момент вчинення ОСОБА_3 23.07.2020 року нового злочину його судимість за попереднім вироком була погашена, і він вважається таким, що не має судимості.
Згідно з ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
По-друге, дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він є обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000251 від 18.03.2020 року, у вчиненні 16.03.2020 року злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Із вказаним суд не погоджується з таких підстав.
Як вбачається з вимоги про судимість (а.с. 225) станом на 24.07.2020 року відносно ОСОБА_3 23.06.2020 року направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000251 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що на даний час відносно нього слухаються кримінальні провадження у Косівському районному суді (кримінальне провадження №0000097 від 18.12.2020 року) за ч.3 ст. 185 КК України, Яремчанському міському суді (кримінальне провадження № 0000156 від 10.09.2020 року) за ч. 3 ст. 185 КК України та Коломийському міськрайонному суді (кримінальне провадження №0000251 від 18.03.2020 року) за ч. 3 ст. 185 КК України, судових розгляд по яких ще не завершено.
Водночас, суд акцентує увагу на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 (справа № 591/4366/18, провадження № 51-1122кмо20), відповідно до яких у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК).Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
З урахуванням зазначеного та враховуючи принцип презумпції невинуватості, а також системне тлумачення положень частин 1 та 3 ст. 32 КК, вказує на те, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний.
Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.
Крім того, системне тлумачення зазначених вище норм свідчить про те, що необхідно розрізняти особливості інкримінування особі ознаки повторності в одному чи різних кримінальних провадженнях стосовно неї, зокрема: коли за наявності повторності тотожних чи однорідних злочинів така кваліфікуюча ознака інкримінується особі в одному кримінальному провадженні без постановлення обвинувального вироку стосовно першого епізоду суспільно небезпечної поведінки особи; та у різних кримінальних провадженнях, коли розгляд кримінального провадження за першим епізодом розглядається (або розслідується) в іншому кримінальному провадженні щодо тієї ж особи. При цьому основою для такого поділу є врахування принципу презумпції невинуватості особи.
Тобто у різних кримінальних провадженнях стосовно однієї і тієї ж особи підставою для кваліфікації дій особи за ознакою повторно є не факт обвинувачення її у вчиненні злочину за першим епізодом (без постановлення обвинувального вироку), а саме факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку у іншому кримінальному провадженні за епізодом, що дає підстави кваліфікувати її дії з урахуванням повторності.
Так, у випадку, коли на момент правової оцінки судом певного діяння особи в обвинувальному вироку інші діяння цієї ж особи не одержали з боку інших судів правової оцінки, яка б дозволяла розглядати їх як елементи повторності разом з тим діянням, якому дає правову оцінку суд, він не може:
- розглядати діяння, яке є предметом його правової оцінки, як елемент повторності кримінальних правопорушень;
- взагалі вбачати у поведінці особи повторність кримінальних правопорушень.
Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що "сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту" (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.
Оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом кримінального провадження, в якому він здійснює судовий розгляд, він, відповідно, позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка б ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється. Суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, якщо інші діяння особи ще не одержали з боку іншого суду правової оцінки, яка дозволяла б розглядати їх як елементи повторності кримінальних правопорушень.
Таким чином, з висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 (справа № 591/4366/18, провадження № 51-1122кмо20) вбачається, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні. У ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочині в іншому кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, враховуючи, що матеріали даного кримінального провадження №0000123 від 23.07.2020 року (за епізодом крадіжки) не містять будь-якого документального підтвердження щодо засудження ОСОБА_3 за раніше вчинений тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.
У зв`язку з вищевказаним, суд вважає необхідним виключити за епізодом крадіжки з обвинувачення ОСОБА_3 таку кваліфікуючу ознаку як «повторність», а відтак перекваліфікувати дії останнього з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України.
Крім того, з обвинувального акта щодо ОСОБА_3 від 31.03.2020 року (а.с.1-3) вбачається, що органом досудового розслідування інкриміновано йому відкрите викрадення чужого майна загальною вартістю 3518 грн., вчиненого повторно, а саме чоловічих парфумів «Yodeymа» 100 мл. вартістю 679 грн. та жіночих парфумів «Chanel» 100 мл. вартістю 2839 грн.
Однак, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 відкрито викрав (грабіж) тільки чоловічі парфуми «Yodeymа» 100 мл. вартістю 679 грн., а жіночі парфуми «Chanel» 100 мл. вартістю 2839 грн. він не викрав, оскільки його у ванній кімнаті помітила потерпіла ОСОБА_7 та забрала дані парфуми у нього.
З врахуванням цих обставин справи, дії ОСОБА_3 в частині спроби викрадення жіночих парфумів «Chanel» потребують додаткової кваліфікації за ст. 15 та ст.185 КК України, як замах на крадіжку, що органом досудового розслідування не зроблено.
Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, то суд не наділений повноваженнями додатково кваліфікувати дії ОСОБА_3 в частині спроби викрадення жіночих парфумів «Chanel» вартістю 2839 грн. за ст. 15 та ст.185 КК України, як замах на крадіжку.
На підставі викладеного, враховуючи, що матеріали даного кримінального провадження №0000123 від 23.07.2020 року (за епізодом грабежу) спростовують факт відкритого викрадення ОСОБА_3 жіночих парфумів «Chanel» 100 мл. вартістю 2839 грн., то суд вважає за необхідне змінити формулювання обвинувачення в частині заподіяння матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 на суму 3518 грн., зменшивши її розмір до 679 грн.
Також з обвинувального акта щодо ОСОБА_3 від 31.03.2020 року (а.с.1-3) вбачається, що органом досудового розслідування визнано обставиною, що обтяжує його покарання, вчинення злочину повторно. Однак, у ч. 4 ст. 67 КК України закріплено, що, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання, як таку що його обтяжує.
У зв`язку з тим, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторність», то не можна ще раз її враховувати як таку що обтяжує його покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить: 1) щире каяття; 2) активне сприяння розкриттю злочину; 3) добровільне відшкодування завданих збитків шляхом повернення коштів потерпілому ОСОБА_8 та шляхом добровільного повернення викраденого майна (чоловічих парфумів) потерпілій ОСОБА_7 .
Обставиною, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст.185 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_3 крадіжки, тобто станом на 23 липня 2020 року) таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Згідно з ч. 2 ст. 186 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_3 грабежу, тобто станом на 23 липня 2020 року) грабіж, вчинений повторно, карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_3 вказаних кримінальних правопорушень, тобто з 23.07.2020 року, по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діянь, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за їх вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в межах її санкції, обравши одне з альтернативних покарань.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому одного з альтернативних видів покарань, а саме покарання у виді громадських робіт. При цьому суд враховує те, що, оскільки обвинувачений не працює, у нього відсутні джерела, з яких може бути сплачений штраф, мінімальний розмір якого становить 17 тис. грн., то призначення даного виду покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та може навіть спонукати ОСОБА_3 до вчинення нових корисливих злочинів. Також суд враховує, що він не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як громадські роботи.
Також суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, яке в санкції ч. 2 ст. 186 КК України закріплене, як безальтернативне, може бути "надмірним тягарем" для нього, що призведе до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не сприятиме досягненню мети покарання.
Суд вважає за можливим призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Зокрема, у ч. 1 ст. 69 КК України закріплено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Суд враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 : 1) щире каяття; 2) активне сприяння розкриттю злочину; 3) добровільне відшкодування завданих збитків шляхом добровільного повернення викраденого майна (чоловічих парфумів) потерпілій ОСОБА_7 .
Вказані обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки завдані ним збитки повністю відшкодовано потерпілій, яка не має до нього претензій матеріального та морального характеру.
Також суд враховує особу винного, зокрема те, що він є особою молодого віку, перебуває на обліку в психоневрологічному кабінеті Городенківської ЦРЛ з 05.08.2011 року з діагнозом: легка розумова відсталість, не судимий.
Слід зазначити, що в нормі ст. 69 КК України нічого не зазначається про обставини, що обтяжують покарання. З огляду на викладене, ст. 69 КК України підлягає застосуванню й у випадках наявності, як обставин, що пом`якшують покарання, так і обставин, що його обтяжують.
Суд також вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 70 КК України та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбвалення волі шляхом поглинення ним, як більш суворим, менш суворого покарання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 на час ухвалення вироку щодо нього не обирався та не продовжувався.
У ч. 2 ст. 124 КПК України закріплено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
По справі наявні процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, а саме: за висновок експерта № 1891/1946/20-28 від 03.08.2020 2615,04 грн (а.с.202).
Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Зокрема, постановами від 23.07.2020 скляний флакон із парфумами для чоловіків «Yodeyma Paris Caribbean» 100 мл. та скляний флакон жіночих парфумів «Chanel Chance» ємністю 100 мл визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000123 від 23.07.2020 року (а.с.140,141).
Ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 24.07.2020 року накладено арешт на майно, а саме: на вилучений у підозрюваного ОСОБА_3 скляний флакон із парфумами для чоловіків Yodeyma Paris Caribbean» (а.с. 150).
Ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 24.07.2020 року накладено арешт на майно, а саме: скляний флакон із парфумами для жінок «Chanel Chance Eau Fraiche» (а.с. 161).
У п.5 та п.4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення конфіскується, крім того, яке повертається власнику.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України 200 (двісті) годин громадських робіт;
- за ч.2 ст. 186 КК України застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, 1 (один) рік позбавлення волі;
Згідно з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 2615 грн (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 04 копійки витрат за проведення експертизи .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 24.07.2020 року, на майно, а саме: на вилучений у підозрюваного ОСОБА_3 скляний флакон із парфумами для чоловіків «Yodeyma Paris Caribbean».
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 24.07.2020 року, на майно, а саме: скляний флакон із парфумами для жінок «Chanel Chance Eau Fraiche»
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :
-скляний флакон із парфумами для чоловіків Yodeyma Paris Caribbean» 100 мл. та скляний флакон жіночих парфумів «Chanel Chance» ємністю 100 мл повернути власнику ОСОБА_7 .
На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Суддя ОСОБА_1