11 лютого 2021 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду задовольнила касаційну скаргу захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,скасувала вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року стосовно ОСОБА_2 та призначила новий розгляд у суді першої інстанції.
При ухваленні цього рішення я заперечувала проти такого рішення, голосувала проти та викладаю окрему думку.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що в ній насамперед заперечуються фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судами, що не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
У своєму рішенні колегія суддів зазначила про допущені судами істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалитизаконне та обґрунтоване судове рішення.
Такий висновок не ґрунтується на матеріалах провадження, з огляду на таке.
Ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції відповідно до вимог закону врахував усю сукупність наявних у провадженні доказів, насамперед висновки проведених у цьому провадженні експертиз.
Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 18 серпня 2017 року №83 причиною смерті ОСОБА_5 стала тяжка крововтрата з розвитком гіповолемічного шоку внаслідок профузної внутрішньої кровотечі з судин в місцях розривів піхви та нижнього сегменту матки, що виникли у пологах (акушерська травма). Причинами розриву нижнього сегменту матки та піхви з розвитком профузної кровотечі при веденні пологів у роділлі ОСОБА_5 могли стати розроджуючі піхвові маніпуляції (операції) чи інші грубі втручання у процес родорозрішення, а також медикаментозно стимульовані пологи (спровоковані стрімкі пологи). Пологи у роділлі ОСОБА_5 відбулися в умовах стаціонарного спеціалізованого пологового відділення під наглядом лікаря. Зважаючи на наведене можливими причинами несприятливих наслідків для життя і здоров`я породіллі ОСОБА_5 могли стати дії чи бездіяльність медичних працівників, котрі надавали медичну допомогу у пологах (родорозрішенні).
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 01 лютого 2018 року №70, проведеної експертами Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи, причиною розриву матки у породіллі ОСОБА_5 могли стати четверті швидкі пологи, в процесі яких відбувся, гістопатичний (самовільний) розрив матки, що підтверджується анамнезом наявністю неодноразових вагітностей у жінки, а також тим, що розрив матки був неповним, атиповим, без припинення родової діяльності зі збереженням життя плоду, хоча народження дитини супроводжувалось важкою внутрішньо-утробною гіпоксією. Записи з історії пологів №786/517 лікарем ОСОБА_2 зроблені формально, дуже коротко і не віддзеркалюють дійсної клінічної картини. Також, лікарем ОСОБА_2 не вказано результатів огляду пологових шляхів породіллі в дзеркалах, ушивання розривів передньої і задньої стінок піхви, шийки матки. В ранньому післяпологовому періоді мали місце неадекватне спостереження лікарем ОСОБА_2 і недооцінка ним стану породіллі. Перший запис про зміни гемодинаміки (частота пульсу, рівень артеріального тиску) зафіксований у медичній документації тільки через 45 хвилин після пологів. До цього часу жодних записів про стан породіллі не має, не відмічена справжня кількість виділеної крові (не встановлено об`єм крововтрати). Таким чином, при умові ретельного спостереження за породіллею та обстеженні її після пологів з урахуванням динаміки погіршення її стану (контроль кров`яного тиску, пульс, дихання, виділення із статевих шляхів) лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 міг би у більш ранній період діагностувати ушкодження матки у ОСОБА_5 . При ушкодженні матки дії лікаря ОСОБА_2 мали відповідати алгоритму при розриві матки. ОСОБА_5 з її чисельними пологами і вагітностями відносилась до групи ризику, у зв`язку з чим потребувала уважного спостереження. При погіршенні стану лікар ОСОБА_2 повинен був негайно транспортувати її в операційну. У тих випадках, якщо стан жінки дуже тяжкий, операційна розгортається в пологовому залі і терміново проводиться протишокова терапія з мобілізацією центральних вен. Здійснюється лапаратомія та втручання адекватне травмі, ревізія органів малого тазу та черевної порожнини. Забезпечується адекватна розміру крововтрати інфузійно-трансфузійна терапія та корекція порушень гемокоагуляції. Об`єм втручання залежить від розміру та локалізації розриву, ознак інфікування, часу, що пройшов після розриву, рівня крововтрати, стану жінки. Оперативне втручання проводиться в наступному об`ємі: зашивання розриву, надпіхвова ампутація або екстрепація матки з додатками або без них. Алгоритм надання ургентної допомоги при акушерській кровотечі лікуючим лікарем ОСОБА_2 не був дотриманий. Після завершення пологів спостереження за породіллею у необхідному об`ємі не проводилося. В історії пологів перший запис про погіршення стану породіллі зроблений лікарем о 16:50, тобто через 45 хвилин після пологів і незважаючи на значне зниження кров`яного тиску, тахікардію, втрату свідомості, лікарем ОСОБА_2 діагноз встановлений не був. У такій ситуації лікарю ОСОБА_2 необхідно було викликати ургентного лікаря, повідомити про випадок районного спеціаліста і адміністрацію закладу. Таким чином, алгоритм надання медичної допомоги не в повній мірі відповідав вимогам сучасних клінічних протоколів. Причиною смерті ОСОБА_5 стала тяжка крововтрата з розвитком гіповолемічного шоку внаслідок внутрішньої кровотечі з судин в місцях розривів піхви та нижнього сегменту матки, що виникли в пологах. Даний випадок материнської смерті є попереджуваним за умови правильної організації надання акушерської допомоги у лікарні, професійності медичного персоналу щодо оцінки стану роділлі та породіллі, своєчасності надання невідкладної допомоги, включаючи оперативне втручання.
Що стосується наказу МОЗ від 15 грудня 2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», який втратив чинність на підставі наказу МОЗ від 08 травня 2014 року № 310, то його порушення не було пред`явлено ОСОБА_2 згідно з обвинуваченням, визнаним судом доведеним. Наказ № 582 згадується в експертизі № 70. Всі чотири експерти, які проводили експертизу, підтвердили в суді, що їм відомо про втрату чинності цим наказом, але алгоритм дій, що був прописаний в ньому досі використовується лікарями і він незмінний у таких випадках, як був у ОСОБА_5 . Цей наказ є фундаментальним, був змінений в частині, щоб не використовувати наукові статті експерти послались на цей нечинний наказ, який не скасовує алгоритм дій лікаря при наданні післяродової допомоги. При мотивуванні винуватості суд у вироку на цей наказ не посилався, а застосуванню його експертами надав відповідну оцінку.
Як вбачається з показань свідків, наведених у вироку, ОСОБА_2 під час операції був відсторонений від її безпосереднього проведення; лікарі, його колеги, припускали, що він приховав інформацію щодо проведених ним медичних процедур до пологів, зобов`язував купувати родичів ліки, про прийняття яких не відобразив у медичній документації, також приховував й надалі дійсний стан потерпілої, всі свої наступні дії вчинив всупереч алгоритму дій при таких випадках. ОСОБА_5 перебувала під його наглядом не 15 хвилин, а біля години після пологів і його розшукали, коли потерпіла вже почала кликати про допомогу, а невдовзі втратила свідомість. За лікарським протоколом лікар зобов`язаний був слідкувати за станом цього пацієнта, а не чекати звернення про допомогу.
Посилання в постанові Касаційного кримінального суду на те, що ОСОБА_5 перебувала під безпосереднім наглядом лікаря ОСОБА_2 з 16:50, коли вона поскаржилася на стан здоров`я, лише до 16:57 не відповідає матеріалам провадження та встановленим судами попередніх інстанцій фактичним обставинам.
На підставі досліджених доказів, а саме висновків експертиз, показань експертів, потерпілого, свідків, даних протоколів слідчих дій суд першої інстанції встановив, що лікар акушер гінеколог Хустської районної лікарні ОСОБА_2 в порушення ст. 34 та п. «а» ч.1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я, посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога пологового відділення, затвердженої головним лікарем Хустської районної лікарні 20 грудня 2011 року, неналежно виконуючи свої посадові (професійні) обов`язки внаслідок недбалого ставлення до них, приймаючи пологи у ОСОБА_5 , допустив тяжку крововтрату у пацієнтки з розвитком гіповолемічного шоку внаслідок внутрішньої кровотечі з судин в місцях розривів піхви та нижнього сегменту матки, які виникли у пологах, що у подальшому спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті породіллі ОСОБА_5 28 червня 2017 року в пологовому відділенні Хустської районної лікарні.
Таким чином, настання смерті ОСОБА_5 знаходиться у прямому причинному зв`язку з неналежним виконанням своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення лікуючим лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_2 .
На мою думку, висновки судів першої та апеляційної інстанції про доведеність належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_2 є обґрунтованими, а порушень КПК України при їх здобутті, оцінці та викладенні у вироку не вбачається та у касаційній скарзі не наведено. Натомість основні доводи касаційної скарги захисників зводяться до надання наявним у провадженні доказам протилежної оцінки за будь-яких умов.
Рішення по доводам касаційної скарги щодо солідарного порядку стягнення заподіяної шкоди можливо було прийняти за наслідками касаційного розгляду (залишити без зміни, змінити чи призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства).
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисників були відсутні.
Суддя ОСОБА_1