Провадження №1-кп/523/1370/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , в присутності обвинувачених, розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000200 по звинуваченню ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурором було заявлено про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, та надано заяви від потерпілих, які не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність.

Крім того, прокурор посилаючись на ст. 27 КПК України просив призначити вищезазначений обвинувальний акт до закритого судового розгляду.

Також, прокурором було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , посилаючись на ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування та досі не зникли.

Захисник ОСОБА_4 заявив про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, заперечував проти закритого судового розгляду, заявивши про можливість відкритого судового засідання.

Крім того, заперечував проти обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, посилаючись, що його підзахисні мають міцні соціальні зв`язки, місця роботи, проживання, на їх утриманні знаходяться сім`ї.

Захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про скасування арешту автомобілю марки «БМВ», який належить ОСОБА_10 , був визнаний речовим доказом під час досудового розслідування, однак не використовувався для жодної протиправної діяльності.

Крім того, власник автомобіля марки «Лексус» - ОСОБА_13 подала до суду письмове клопотання, у якому просила скасувати арешт на належний їй автомобіль, який жодним чином не стосується кримінального провадження.

Прокурор заперечував проти скасування арешту посилаючись, що автомобілі є речовими доказами та підстав для скасування на даний час не встановлено.

На підставі вимог п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про призначення справи до закритого судового розгляду не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у випадках: 1) якщо обвинуваченим є неповнолітній; 2) розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; 3) необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; 4) якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; 5) необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

В обвинувальному акті відсутня кваліфікація за статтями КК України, які передбачають можливість закритого судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, приймаючих участь у підготовчому судовому засіданні, дослідивши складений слідчим та підписаний прокурором обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження відносно обвинувачених, дослідивши надані до суду клопотання та матеріали, суд прийшов до висновку, про відсутність перешкод призначення судового розгляду, що є достатньо підстав для призначення у судовому засіданні.

Дане кримінальне провадження підсудне Суворовському районному суду м. Одеси.

Підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві для продовження досудового розслідування судом не вбачається.

З`ясовуючи питання про визначення порядку судового розгляду, склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, суд вважає за необхідне судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні. Клопотань про здійснення судового виклику певних осіб для допиту у суді та витребування певних речей чи документів не заявлено.

Крім того, відповідно ж до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: незаконно, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих.

Так, стаття 177 КПК України, встановлює, що на ряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинувачених, у тому числі наявність в них родини й утриманців, репутацію обвинувачених, їх майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди.

Згідно ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що свідчить те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів.

Разом з тим, на переконання суді, прокурором наведено обставин на підтвердження ризиків, та незважаючи на це, існування ризику того, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що на думку суду, не є достатньою підставою для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Звертаючи увагу на ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з частиною першою статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; це право означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1.06.2016 №2-рп/2016).

За частиною другою статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23.11.2017 №1-р/2017).

Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд доходить до висновку про те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, членів сім`ї на утриманні, тому приходить до висновку, що відносно обвинуваченого, слід обрати міру запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 у певний час доби з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України, та цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з покладанням на них обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту автомобілів, які на даний час є речовими доказами, суд приходить до наступного висновку.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволенню.

Так, ухвалами слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2021 у рамках кримінального провадження № 0000200 від 16.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, було накладено арешт на транспортні засоби - автомобіль марки «BMW X5», д/н НОМЕР_1 , сірого кольору та автомобіль марки «Лексус IS» чорного кольору, д/н НОМЕР_2 .

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. У відповідності до ч. 4 зазначеної правової норми, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Крім того, з клопотання не вбачається, чи була особа, яка заявила клопотання про скасування арешту майна, відсутня під час розгляду клопотання про його арешт, оскільки ніяких доказів, а насамперед і судового рішення на підставі якого було накладено арешт, суду надано не було.

Разом з тим, суд звертає увагу, що кримінальне провадження в рамках якого було накладено арешт на транспортні засоби, власником одного з яких є обвинувачений ОСОБА_7 , однак нормами ст.ст. 314-315 КПК України не передбачено вирішення питань про скасування накладеного арешту під час досудового розслідування, вказаний арешт накладався з метою забезпечення цивільного позову, судовий розгляд по суті не розпочатий, зокрема не допитані учасники судового розгляду, в цілому докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, тому суд дійшов висновку про не можливість зняття арешту з зазначеного у клопотанні майна, оскільки останнє подано передчасно.

Крім того, суд звертає увагу учасників процесу, що дату призначення до судового розгляду було узгоджено з урахуванням перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці відповідно до затвердженого графіку та наказу голови Суворовського районного суду м. Одеси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 314-316, 174, 177, 178, 181, 183, 194, 369, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про призначення закритого судового розгляду, - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000200 по звинуваченню ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України на 12 годину 00 хвилин 20 вересня 2021 року.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, - відмовити.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 23.09.2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1.Цілодобово знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Заборонити ОСОБА_8 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 23.09.2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1.Цілодобово знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_9 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 23.09.2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1.Цілодобово знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 .

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_11 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 23.09.2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки:

1.Цілодобово знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_4 .

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_10 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 2 місяці, тобто до 23.09.2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1. Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_5 , та не відлучатись з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Заборонити ОСОБА_7 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинувачених може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених на стадії судового слідства здійснює прокурор.

В задоволенні клопотання захисника про скасування арешту автомобілів «Lexus IS» та «BMW», - відмовити, вважати його передчасно заявленим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1