Постанова

іменем України
11 березня 2021 року

м. Київ
справа № 755/10550/19
провадження № 51-4996км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представників
потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003185, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Попівка Красноградського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді менеджера АЗС № 43 Департаменту управління мережою АЗС Центрального дивізіону ТОВ «ОККО-Рітейл», яке здійснює господарську діяльність на автозаправних станціях мережі «ОККО», перебуваючи за адресою: вул. Чкалова, 11а у смт Гостомель м. Ірпінь Київської області, шляхом обману незаконно заволодів карткою, що належить ТОВ «ОККО-Рітейл», яка використовувалась для заправки автономних електростанцій дизельним паливом.
Крім, то ОСОБА_6 в період з 11 березня по 15 квітня 2019 року вчинив 139 епізодів крадіжки майна ТОВ «ОККО-Рітейл» шляхом передавання вищезазначеної картки невстановленим досудовим слідством особам, котрі здійснювали заправку транспортних засобів на різних автозаправних станціях, чим завдав товариству матеріальної шкоди на загальну суму 907 523, 75 грн.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через суворість, просить змінити судові рішення призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог статей 75, 76 КК. На думку захисника, суд при призначенні покарання не врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника, представник потерпілого просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Представники потерпілого та прокурор заперечували проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК, у касаційній скарзі захисника не оспорюються. При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання через суворість є необґрунтованими, з огляду на нижченаведене.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд керувався саме вказаними вимогами кримінального закону.
З вироку убачається, що суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, при призначенні ОСОБА_6 покарання урахував, що вчиненні засудженим кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК поділяються на кримінальний проступок (ч. 1 ст. 190 КК) та злочин невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК), дані про особу винного, котрий раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, про що свідчить часткове добровільне відшкодування засудженим потерпілій стороні 5 200 грн, обставин, що його обтяжує, суд не встановив.

З урахуванням викладеного, а також позиції представників потерпілої сторони, котрі наполягали на призначенні суворого покарання, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Таким чином, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_6 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання через суворість і визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши своє рішення.
Зокрема, суд зазначив, що обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, в тому числі щодо часткового відшкодування засудженим завданих злочином збитків, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Таким чином, з урахуванням характеру та ступіня суспільної небезпеки вчинених злочинів, їх наслідків у виді заподіяних збитків на значну суму, кількості епізодів злочинної діяльності, колегія суддів не вбачає законних підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Переконливих доводів щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання через суворість у касаційній скарзі не міститься, тому підстав для пом`якшення покарання і, зокрема, застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання, Суд не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни судових рішень, судом не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3