Ухвала

Іменем України

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 539/1558/20
провадження № 51-2206ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі ?КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 307,12 грн, а також про відшкодування моральної шкоди задоволено частково в сумі 15 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

За ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року вирок залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вказуючи на те, що суди попередніх інстанцій не навели переконливих мотивів обґрунтування заявленої суми відшкодування моральної шкоди, а також про те, що позов судом було прийнято з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) і його необхідно було залишити без руху.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, викладені в ній доводи та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні злочину та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК.

З ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі захисника доводи за змістом майже аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_4 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що посилання про невідповідність поданого позову вимогам ЦПК не ґрунтується на встановлених обставинах, оскільки апеляційним судом установлено, що позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди містить всі обов`язкові реквізити, у тому числі й попередній розрахунок суми судових витрат (пп. 9 п. 3 ст. 175 ЦПК). Відомості ж, зазначені у пп. 6 та пп. 7 п. 3 вказаної статті, не є обов`язковими для вказівки їх у позовній заяві та зазначаються лише в разі здійснення досудового врегулювання спору чи забезпечення позову.

Водночас ані захисник, ані засуджений не були позбавлені можливості в суді першої інстанції з`ясувати в ОСОБА_6 , чи не подано ним іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та на тих самих підставах, що стороною захисту зроблено не було, як повідомила захисник у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, доводи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при прийнятті цивільного позову до розгляду є необґрунтованими.

Крім цього, при визначенні розміру заподіяної ОСОБА_6 моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_4 , суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення вимог, урахував душевні страждання потерпілого та перенесений ним фізичний біль, пережитий емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, необхідність отримувати лікування, зміну способу життя, порушення життєвих планів і дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд погоджується, що суди, приймаючи рішення про часткове задоволення вимог в частині відшкодування моральних збитків, у повній мірі врахували характер правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань потерпілого, погіршення його здібностей та ступінь вини ОСОБА_4 і обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення вимог саме у визначеному розмірі, при цьому зважили на вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди.

Беззаперечні дані, які ставили б під сумнів такі висновки, у наданих суду матеріалах відсутні.

Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не вказала, а наведені в касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, то Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3