Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2843/20
Провадження № 1-кп/209/143/21
ВИРОК
іменем України

"30" червня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янське Дніпропетровської області обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 209/2843/20 (номер провадження 1-кп/209/143/21) , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000245 від 27.09.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українець, громадянина України, має середню-технічну освіту, який працює КП КМР «УКОЖФ», водієм, розлучений, який на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 26.09.2016 року, о 09 годині 35 хвилин - в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302 СПГ» н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , здійснював рух заднім ходом, по проїжджій частині площадки для паркування автомобілів, розташованої напроти магазину «Елефант» за адресою пр. Перемоги 29 «А» в м.Кам`янське, з метою виїзду з прилеглої території.

Перед початком руху заднім ходом, для забезпечення безпеки руху, водій ОСОБА_3 повинен був переконатися, що він своїм маневром не створить небезпеки іншим учасникам руху, а при необхідності повинен звернутися за допомогою до інших осіб, тобто водій ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.п.: 2.3. б), 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України, де вказано:

-п. 2.3. б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п.10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Однак, в порушення вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 , проявляючи злочинну недбалість, почав здійснювати рух заднім ходом, не переконавшись в безпеці свого маневру та не звернувшись за допомогою для забезпечення безпеки руху до інших осіб, у зв`язку з чим, не переконався у відсутності на лінії руху керованого ним транспортного засобу пішохода і в безпеці виконуваного ним маневру руху

заднім ходом.

В результаті ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302 СПГ», н.з НОМЕР_1 , та здійснюючи рух заднім ходом по проїжджій частині площадки для паркування автомобілів, розташованої напроти магазину «Елефант» за адресою пр. Перемоги 29 «А» в м. Кам`янське, допустив наїзд задньою лівою частиною будки автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась позаду вищевказаного автомобіля по проїжджій частині площадки з боку будинку АДРЕСА_2 в напрямку пр. Героїв АТО, який відбувся в область задньої лівої частини тулубу ОСОБА_7 .

Внаслідок даного наїзду, згідно висновку комплексної комісійної судово-автотехнічної експертизи №305 від 30.06.2020 року ОСОБА_7 , заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми в потиличній області, набряку м`яких тканин в скроневій області; закритої травми грудної клітини з переломами 7-го, 8-го та 9-го ребер ліворуч по лопатковій лінії зі зміщенням уламків, з розвитком в посттравматичному періоді пневмонії, двостороннього хілотораксу та двостороннього гідротораксу, з приводу чого були проведені оперативні втручання; закритої хребтово-спинномозкової травми, забію спинного мозку в грудному відділі, компресійного уламкового перелому 10-го грудного хребця, з розвитком в посттравматичному періоді нижнього парапарезу, гіпестезії за провідниковим типом з рівня 11-го грудного хребця та порушенням функції тазових органів по центральному типу, з приводу чого були проведені оперативні втручання; гематоми в поперековій області. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Згідно пунктів 2.1.2. та 2.1.3. и,л,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, рентгенівського дослідження та комп`ютерних томограм, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в лікувальний заклад м. Кам`янське, тобто і в термін на який вказує слідчий в постанові.

Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, що діяли в задню поверхню грудної клітини ліворуч, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженої на дорожнє покриття, з можливим послідуючим стисненням органів грудної клітини між дорожнім покриттям та виступаючими частинами рухомого транспортного засобу (колеса), за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що в момент первинного контакту ОСОБА_7 знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні та була звернута задньою поверхнею грудної клітини ліворуч до травмуючих предметів (виступаючих частин рухомого транспортного засобу).

Згідно висновку комплексної комісійної судово-автотехнічної експертизи №305 від 30.06.2020 дії водія автомобілю «ГАЗ 3302 СПГ» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходилося в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди.

У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо - транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав у повному обсязі, дав показання суду, що 26 вересня 2016 року на автомобілі ГАЗ 3302 СПГ, д.н. НОМЕР_1 , що належить підприємству ЧП "Ткаченко", "Наш Край", де він на той момент працював - розвозив хліб. Біля 9.30 зупинився в районі магазина "Єлефант" на лівому березі міста, там відвантажував хліб. Після, сів за кермо та почав рухатися заднім ходом. При цьому не впевнився у безпечності свого маневру. Будка в автомобілі велика і не видно місцевості позаду автомобіля. Кермо повертав направо. Потім почав їхати вперед, почув свист з вулиці. Відразу зупинився. Вийшов із автомобіля, побачив, що зачепив літню жінку, але удар був несильний. Хотів їхати далі, але свідки його зупинили. Дочекався приїзду швидкої допомоги. Автомобіль належить підприємству, на якому він працює, та автомобіль застрахований у СК "ТАС". За кермом був тверезий, з місця не їхав. Цивільний позов не визнав, просить залишити без розгляду, оскільки цивільна відповідальність застрахована у страховій компанії. Крім того, автомобіль належить підприємству, де він працює. В скоєному щиро кається. Просить застосувати до нього амністію, оскільки він на момент вчинення кримінального правопорушення утриманні мав неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого не позбавлявся батьківських прав.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повністю, про визнання недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи на підставі ст.349 КПК України, неможливість оскарження обставин справи обвинуваченим зрозуміло. Судом з`ясовано, що наслідки подання заяви обвинуваченому зрозумілі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні не була присутня. Від потерпілої 07.10.2020 року надійшла заява, в якій вона відмовилася від послуг адвоката ОСОБА_9 , як її представника. Також, подавала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності в зв`язку з тяжким станом здоров`я. Надалі, в зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_3 на початку судового розгляду своєї провини не визнавав повністю, було визначено порядок дослідження доказів, в тому числі визначено і про допит потерпілої в судовому засіданні. В зв`язку із чим потерпіла ОСОБА_7 подавала заяву про проведення відеоконференції за її участі за місцем її проживання і забезпечення її проведення. Надалі обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину визнав повністю і в судовому засіданні було вирішено проведення судового розгляду на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 26434,61 грн. та моральної шкоди в сумі 250000 грн.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також на виконання вимог п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суд поряд з наслідками, що настали, враховує й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, враховуючи що ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та повне визнання своєї вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи тяжкість злочину, а також обставини справи, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання.
При цьому суд, враховуючи особу винного, повне визнання ним вини, щире каяття, та те, що обвинувачений працює водієм автовишки в КП КМР "УКЖФ", вважає можливим не застосовувати відносно обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання та просив суд, при ухваленні вироку по даному кримінальному провадженні застосувати відносно нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_5 також підтримав вказане клопотання та просив при винесені вироку застосувати відносно обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній не заперечує проти її застосування.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме п. «в» ст. 1, оскільки останній на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мав неповнолітнього сина та не позбавлений батьківських прав щодо останнього.
Як передбачено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 р. № 392/96 ВР, зі змінами внесеними згідно із Законом України від 27.02.2014 р. № 792-УІІ; 06.05.2014 р. №1246-VІІ/, - амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчинені злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про застосування амністії в Україні" дія поширюється на осіб які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Згідно ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" /від 22.12.2016р. № -VIII/, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких не набрали законної сили відносно осіб: - п. «в» - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
В статі 10 ЗУ "Про амністію у 2016р.", від 22.12.2016 р., який набрав чинності 07.09.2017р., зазначено що, питання про застосування амністії суд вирішує ініціативою особи, особи яка підтримує обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Беручи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, станом на вчинення кримінального правопорушення (26.09.2016 року) не був позбавлений батьківських прав, а на день набрання чинності цим Законом мав сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому не виповнилося 18 років, в зв`язку з чим підпадає під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року.
В судовому засіданні не встановлено підстав, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які перешкоджають застосуванню амністії до обвинуваченого ОСОБА_3 , тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого амністію, звільнивши його від призначеного покарання.

У відповідності до ст.128 КПК України потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 26 434,61 грн. та моральної шкоди в сумі 250 000 грн. завданої кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення позову, та просить залишити його без розгляду, оскільки позовні вимоги пред`явлені до обвинуваченого ОСОБА_3 , тоді як автомобіль належить підприємству на якому працював обвинувачений та цивільна відповідальність застрахована у СК "ТАС". Тому обвинувачений є неналежним відповідачем, позовні вимоги потерпіла має пред`являти до страхової компанії та роботодавця обвинуваченого.

При розгляді цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Щодо заявлених потерпілим до стягнення витрат на лікування суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Відповідно до п. 36.7. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Відповідно до Поліса № АЕ/ 8976039 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ПАТ "Страхова група" ТАС" та володільцем транспортного засобу ОСОБА_6 застрахована цивільна відповідальність транспортного засобу ГАЗ 3302 СПГ д.н. НОМЕР_1 .
Матеріали кримінального провадження, надані позивачем документи не містять відомостей щодо звернення потерпілої до страховика із заявою про страхове відшкодування в порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зі змісту п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також випливає, що страховик має право прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника, без судового рішення.
Звернення наразі такої вимоги до обвинуваченого, а не страховика, неможливе, оскільки у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування, що відповідає правовій позиції, сформульованій у п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.
Щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., то ці вимоги також задоволенню не підлягають по наступним підставам.
Згідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків.
У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Тож положення ст.1172 ЦК стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.
Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цивільного позову по вищенаведеним підставам в зв`язку із зверненням позивача з позовними вимогами до неналежного відповідача..
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні під час судового розгляду не обирався.

Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні за залучення експертів для проведення судових автотехнічних експертиз № 5/10.1/869 від 12.11.2018 року в сумі 858 грн. та № 11/10.1/252 від 22.04.2019 року в сумі 471,03 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України в повному обсязі в загальній сумі 1329,03 грн.
Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль ГАЗ 3302 СПГ , д.н. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у власника ОСОБА_6 , необхідно залишити в розпорядженні власника ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст.367-374, КПК України , ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортним засобом .
На підставі ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 - не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_3 витрати на користь держави, на залучення судових експертів в загальній сумі 1329,03 грн.
Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль ГАЗ 3302 СПГ , д.н. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у власника ОСОБА_6 , - залишити в розпорядженні власника ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України,до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1