У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000179

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченко Баштанського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.06.2013 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 29.08.2013 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці без конфіскації майна. 04.05.2017 звільнений умовно-достроково на 01 рік 08 місяців 14 днів за ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.04.2017,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_8

захисники ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року ОСОБА_8 засуджений:

за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці;

за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з дня затримання, тобто з 29.04.2020.

Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_10 та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скарги.

Не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та визначеного йому покарання за вказані злочини, вважає, що вирок суду є незаконним, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням вимог ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вказує, що потерпілі просили не призначати суворе покарання ОСОБА_10 . Майнової шкоди потерпілим не завдано. Цивільні позови не заявлялись.

Зазначає, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хоча обвинувачений не мав офіційного працевлаштування, однак за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_11 працював на СТО у ПП Іванішин, який клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності та гарантував його офіційне працевлаштування на СТО.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника. Вважає, що покарання призначене ОСОБА_10 є справедливим та достатнім для його виправлення.

Потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що апеляційну скаргу підтримує, та просив вирок відносно ОСОБА_6 змінити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

15.04.2020 в період часу з 20.00 год. по 22.00 год. ОСОБА_8 перебував у свого знайомого ОСОБА_13 в домоволодінні по АДРЕСА_2 , де спільно з останнім вживав алкогольні напої. Збираючись додому, ОСОБА_8 помітив в приміщенні кухні на столі, за яким вони вживали алкогольні напої, мобільний телефон та планшет, що належать ОСОБА_13 , та у обвинуваченого виник умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, 15.04.2020 близько 22.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в зазначеній вище квартирі, таємно зі столу приміщення кухні викрав мобільний телефон Lenovo Vibe K5 А6020а40 Silver та планшет Apple iPad А1219, загальною вартістю 2845 грн, та залишив домоволодіння ОСОБА_13 з викраденими речами, розпорядившись ними на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену судимість за ч.2 ст. 289 КК України, 29.04.2020 близько 20.20 год., проходячи повз територію домоволодіння АДРЕСА_3 , побачив транспортний засіб марки ВАЗ 2121 н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , та в цей час в ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним вище транспортним засобом, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та повторно, підійшов до автомобіля ВАЗ 2121, відкрив водійські дверцята, які не були замкнені, сів на водійське сидіння до салону автомобіля, де за допомогою ключів, які перебували в замку запалювання, привів в дію двигун автомобіля та розпочав рух вперед, тим самим незаконно заволодів належним ОСОБА_12 транспортним засобом.

ОСОБА_8 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, та його дії кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 185 та ч.2 ст. 289 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Захисник ОСОБА_14 надіслав заяву про апеляційний розгляд за його відсутністю. Обвинувачений ОСОБА_8 просив проводити апеляційний розгляд лише за участю захисника ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_12 просив апеляційний розгляд проводити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є правильними. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_10 покарання, то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як вважає апелянт.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ч.1 та ч.2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

Що стосується покарання ОСОБА_10 , то воно призначено з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, один з який віднесений до кримінальних проступків та тяжкий злочин. Також враховано дані про його винного, який раніше судимий, був умовно-достроково звільнений та після закінчення строку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання знову вчинив умисні кримінальні правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення

Обставини, які обтяжують його покарання, суд визнав рецидив кримінальних правопорушень лише в частині вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, оскільки попередні судимості ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України утворюють кваліфікуючу ознаку повторності вчиненого ним 29.04.2020 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, яка не може додатково враховуватись, як обтяжуюча покарання за даним злочином обставина.

Покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апелянта про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то вони позбавлені підстав, з огляду на таке.

Хоча ОСОБА_8 висловив щире каяття, визнав себе винним, активно сприяв розкриттю злочину, але у своїй сукупності ці обставини, які пом`якшують покарання, не є такими, що істотно знижують ступіть тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного, який раніше судимий та після звільнення з місць позбавлення волі не став на шлях виправлення, з огляду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Всі доводи, які на думку захисника ОСОБА_5 , є підставами для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, в тому числі думки потерпілих, достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 , яке визначено за розміром в мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, згідно висновку досудової доповіді, орган з питань пробації дійшов висновку про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, а виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, що дають підстави вважати, що ОСОБА_8 є особою, яка становить суспільну небезпеку (а.п. 147-149).

Посилання апелянта, щодо за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 працював на СТО у ПП Іванішин, який клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності та гарантував його офіційне працевлаштування на СТО, є голослівними та матеріалами справи не підтверджені.

За такого, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та про відсутність підстав для прийняття рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_16 -Губарєва