Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001499 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Малатин Гощанського району Рівненської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2020 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 130 годин.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити і пом`якшити ОСОБА_8 покарання до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що суд не дотримав загальних засад призначення покарання і не в повній мірі врахував: що обвинувачений наразі ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину, у зв`язку з чим покарання у виді громадських робіт на строк 130 годин значно ускладнить пошук роботи; відсутність негативних характеристик з місця проживання та судимостей, що свідчить про неконфліктність та законослухняність ОСОБА_8 ; обставини вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілому завдано незначні тілесні ушкодження, а відтак, відсутність наміру завдати здоров`ю останнього значну шкоду. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, захисник вважає, що покарання у виді громадських робіт не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим через суворість, у той час як покарання у виді штрафу буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи потерпілого ОСОБА_6 і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що призначене судом покарання є справедливим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, таких підстав.

Як встановив суд, 3 жовтня 2020 року близько 8 години 45 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, 6 в м. Києві, побачив ОСОБА_6 і на ґрунті неприязних відносин, керуючись умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, який виник раптово, підійшов до останнього та умисно завдав один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого зліва. Після того, як ОСОБА_6 з метою припинення конфлікту та власного самозахисту став відходити на безпечну дистанцію, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, знову завдав потерпілому один удар кулаком правої руки в обличчя зліва та один удар правою ногою в ліве стегно, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у виді синця на задній поверхні лівого стегна у нижній третині та садна на слизовій оболонці лівої щоки.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, обставини його вчинення, особу винного, який має постійне місце проживання, не працює, відсутність негативних характеристик і судимостей згідно з ст.89 КК України, його вік, сімейний стан, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують.

Твердження захисника про те, що суд не врахував відсутність у обвинуваченого роботи, є безпідставними. Ці дані про особу винного, навпаки, були враховані, оскільки призначення покарання у виді штрафу особі, яка не працює і не має постійного і стабільного джерела доходу, є недоцільним. До того, покарання у виді громадських робіт відбувається у вільний від роботи час, а тому не може бути перешкодою для офіційного працевлаштування та виховання малолітньої дитини обвинуваченого.

Відсутність негативних, а так само і позитивних характеристик з місця проживання, судимостей згідно з ст.89 КК України, враховуючи обставини, за яких ОСОБА_8 спричинив потерпілому тілесні ушкодження, що відбувалося у дворі будинку у світлу пору доби та в присутності інших осіб, не дають підстав вважати, що він не схильний до конфліктів.

Незрозумілими є і посилання захисника на умисел обвинуваченого на спричинення потерпілому незначних тілесних ушкоджень, оскільки у разі, якщо б йому були заподіяні інші за ступенем тяжкості тілесні ушкодження, то правова кваліфікація дій ОСОБА_8 , а відтак і покарання, були б зовсім іншими.

А тому саме покарання у виді громадських робіт, призначене у межах, установлених у санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у виконанні засудженим у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3