Справа № 756/3062/21
Номер провадження № 1-кп/756/950/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002641 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має середню освіту, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2021 за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

За невстановлених під час судового розгляду обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна (крадіжку) поєднане з проникненням до іншого приміщення. Так, 11.12.2020, близько 14:45 год., ОСОБА_4 перебуваючи в АДРЕСА_2 , зайшов до під`їзду № 1. Реалізуючи свій злочинний умисел, бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 пройшов поверхами під`їзду № 1, указаного будинку. На восьмому поверсі ОСОБА_4 виявив незамкнені двері тамбуру квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , саме де побачив велосипед марки «Аzimut-26», моделі «Spark 26 FRD x20».

Усвідомлюючи, що він без будь-яких правових підстав перебуває у приміщенні тамбуру квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , тобто незаконно проник до вказаного приміщення, ОСОБА_4 таємно викрав велосипед марки «Аzimut-26», моделі «Spark 26 FRD x20», вартістю 3999 грн, який належав ОСОБА_5 , чим реалізував свій злочинний умисел.

Після чого з таємно викраденим майном ОСОБА_4 покинув указане приміщення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 3999 грн.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 11.12.2020, у нього виник умисел на крадіжку, оскільки йому були потрібні гроші. Близько 14:45 год., перебуваючи в АДРЕСА_2 , зайшов до під`їзду № 1 та піднявся на 8 поверх де виявив незамкнені двері тамбуру квартир. У тамбурі перед цими квартирами помітив велосипед «Аzimut», яким вирішив заволодіти та заволодів, і з місця вчинення злочину зник. Злочин учинив через наркозалежність, тобто через те, що не працює, але потребував грошові кошти на придбання наркотичних речовин. Наразі від наркозалежності проходить лікування. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися, погоджується проходити пробаційну програму, працевлаштуватися та пройти курс реабілітації від наркозалежності.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву провести судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без його участі. Покарання просить призначити на розсуд суду. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого немає.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, призначив покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, ураховуючи вирок Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2021 за ч. 1 ст. 289 КК України, яким призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, але звільнити від покарання з випробувальним строком на 3 роки відповідно до положень ст. 75, 76 КК України.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочині, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в інше приміщення.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна шкоди хоча і не відшкодована, але потерпілий не заявляв претензій матеріального характеру. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше був засудженим, проходить лікування від наркозалежності.

Крім того суд ураховує, що ОСОБА_6 має місці соціальні зв`язки, мешкає разом із матір`ю, надає посильну допомогу сім`ї, наразі доглядає за хворою матір`ю. Бажає вилікуватися від наркозалежності та виправити свою протиправну поведінку.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Між тим, наявність обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України дає підстави для призначення покарання у виді позбавлення строком на 5 років, але зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 3 роки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 підлягають покладенню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також передбачені п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 був засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2021, але злочин за цим вироком учинив до попереднього вироку, тому ОСОБА_4 також слід призначити покарання відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2021, більш суворим покаранням в виді позбавлення волі строком на 5 років, призначеного цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років.

До даних висновків суд прийшов з тих підстав, так як у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 учинив злочин через відсутність коштів на особисті потреби, не намагаючись отримати їх законним шляхом. А отже, при призначенні покарання з випробуванням, а також покладеним обов`язкам працевлаштування та проходження пробаційної програми, та проходження реабілітаційної програми від наркозалежності, суд утворює необхідні передумови щодо виправлення ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки у майбутньому.

Тож, призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Призначаючи покарання з наведених обставин, суд такає ураховував висновки, які містяться в наданій суду за його запитом досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав, в цілому, можливим, як то просив і прокурор у судовому засіданні, застосування до обвинуваченого покарання з іспитовим строком, але при покладенні додаткових обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 76 КК України. Ці висновку органу пробації у повному обсязі судом було враховано з тих підстав, що суд погодився з тим, що застосування таких обов`язків буде мати позитивний, на особистість обвинуваченого, та виховний вплив.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

5.1. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався. Отже, ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, тому підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

5.2. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

5.3. Речові докази

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2021, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком на 5 років, призначеного цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1