Номер провадження: 11-кп/813/104/21
Номер справи місцевого суду: 507/1292/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих: ОСОБА_13 ,

представника потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_16 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 20.10.2017 у кримінальному провадженні №0000575, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2016, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кожухівка, Васильківського р-ну Київської обл., громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого як особа-підприємець, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили змінений з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з встановленням відповідних обмежень.

Вирішено питання щодо цивільних позовів у справі та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 стягнуто 1000000 гривень моральної шкоди.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що 11.09.2016, приблизно о 10.40 годині, він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та не маючи при собі посвідчення водія, керуючи автомобілем "Mercedes-Benz S350", д/н НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 128 км/год, тобто з перевищенням максимально допустимої швидкості руху, в умовах необмеженої видимості по сухому асфальтованому покриттю на 320 км + 250 м автодороги "Київ-Одеса" на території Любашівського району Одеської області, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з автомобілем "Toyota Camry", д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_17 , який рухався попереду зі швидкістю 60-70 км/год і який почав здійснювати перестроювання з метою випередження автомобіля "Volkswagen Caddy 1.9 SDI", д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_18 , який рухався зі швидкістю 50-55 км/год. Після Зіткнення автомобіль "Toyota Camry", рухаючись в заносі, зіткнувся із задньою та лівою бічною частиною автомобіля "Volkswagen Caddy 1.9 SDI", а автомобіль "Mercedes-Benz S350" контактував із металевим огородженням-відбійником.

В результаті ДТП водію автомобіля "Toyota Camry" - ОСОБА_17 та пасажиру ОСОБА_19 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які потягнули їх смерть, а пасажиру ОСОБА_20 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами; змінити в мотивувальній частині вироку висновки суду про відсутність обтяжуючої покарання обставини перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши обтяжуючою покарання обставиною перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння; виключити з мотивувальної частини вироку доводи про те, що у разі відсутності ДТП, обвинувачений був би притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР; в іншій частині залишити вирок суду без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду про відсутність у ОСОБА_10 обтяжуючої вини обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновку комісійної судово - медичної експертизи №60. Крім того, прокурор вказує, що вирок суду не може містити припущення про те, що було б, якщо не було ДТП, та висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки внаслідок безвідповідальних дій ОСОБА_10 , який сів за кермо автомобіля в нетверезому стані, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, грубо порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого сталася ДТП та загинуло дві особи і ще одна отримала тілесні ушкодження. Також прокурор вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 75 КК України, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, судом не враховано те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України постраждало три особи, дві з яких загинули, незрозуміло з яких підстав судом не врахована позиція потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , які наполягали на призначенні ОСОБА_10 реальної міри покарання. Також прокурор вказує, що судом не надано оцінки обтяжуючим обставинам, а саме тому, що ОСОБА_10 дозволив собі сісти за кермо автомобіля у нетверезому стані та не маючи посвідчення водія.

Потерпілий ОСОБА_13 також подав апеляційну скаргу, але до початку судового розгляду потерпілий подав заяву про відмову від своєї апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.
Відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства у випадках, коли апеляційний суд відповідно до ст. 420 КПК України, ухвалює свій вирок лише до частини обвинувачення, яке має окрему кримінально-правову кваліфікацію, він цим вироком частково скасовує вирок суду першої інстанції з погіршенням становища засудженого, а інші вимоги апеляційних скарг вирішує шляхом постановлення ухвали.

Вимоги заяви про відмову потерпілого ОСОБА_13 від його апеляційної скарги вирішенні шляхом постановлення 06.04.2021 апеляційним судом окремого судового рішення у виді ухвали, якою заяву потерплого ОСОБА_13 задоволено, провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_13 закрито.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги; обвинуваченого, захисника, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржений вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та апеляційної скарги, провівши частково повторне дослідження доказів, судові дебати, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України сумнівів не викликає та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає обґрунтованими та вирішив їх у окремому процесуальному документі ухвалі Одеського апеляційного суду, відповідно до вимог п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15.05.2006.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання в зв`язку з невідповідністю особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через його м`якість є обґрунтованими, з таких підстав.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначеним вимогам оскаржений вирок в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідає.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, рішення про застосування до ОСОБА_10 ст. 75 КК України обґрунтоване посиланням на те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, думку потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого.

Водночас ч. 1 ст. 75 КК України зобов`язує суд при розгляді питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які дають підстави зробити висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Матеріали справи свідчать, що обставини, які б могли слугувати основою для рішення про застосування до ОСОБА_10 ст. 75 КК України, відсутні.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, з урахуванням положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких. В результаті вчиненого обвинуваченим злочину настала смерть двох осіб: ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , а одна особа ОСОБА_20 - отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Потерпілий ОСОБА_13 та його представник у суді першої інстанції наполягали на призначені обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі.

Обвинувачений на час вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем, не маючи посвідчення водія, що свідчить про грубе порушення ОСОБА_10 «Правил дорожнього руху України» та неповагу обвинуваченого до норм моралі та права.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням у суду першої інстанції не було. А тому, вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням свого вироку в апеляційному порядку.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.10.2019, справа №290/669/18, провадження № 51-3863км19.

Враховуючи зазначене та керуючись вимогами ст. 65 КК України, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умов реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Водночас з огляду на особу ОСОБА_10 , який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, відшкодував спричинену злочином шкоду, приймаючи до уваги думку потерпілих, які відмовилися від апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія обвинувачений не отримував. На думку апеляційного суду, лише таке покарання зможе запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. п. 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411, п. 2 ч. 1 ст. 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню, з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржений вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання і ухвалити свій вирок.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_16 задовольнити частково.

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 20.10.2017 у кримінальному провадженні №№0000575, внесеному до ЄРДР 11.09.2016, відносно ОСОБА_10 , засудженого за ч. 3 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на шість років без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Строк виконання вироку вираховувати з 03.06.2021, взявши ОСОБА_10 під варту в залі суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України №838-VIII від 26.11.2015) зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.09.2016 по 20.10.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили і підлягає виконанню негайно після його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4