Номер провадження: 11-кп/813/1349/21
Номер справи місцевого суду: 523/5727/21 1-кп/523/1116/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, від 16 квітня 2021 року, якою був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000058, внесеному до ЄРДР 16 січня 2020 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, від 16 квітня 2021 року, був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000058, внесеному до ЄРДР 16 січня 2020 року.

Рішення суду про продовження строку тримання під вартою мотивоване тим, що прокурор довів актуальність існування в теперішній час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зокрема, переховування від органів досудового розслідування та або суду, незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному проваджені, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема вказує на наступне:

- до клопотання прокурора не було додано жодних додатків, яким обґрунтовується дане клопотання;

- пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим;

- оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України;

- суд залишив поза увагою, що ОСОБА_8 має кошти на своє існування, має нерухомість та приватне підприємство в Україні, має стійкі соціальні зв`язки в України, одружений, на його утриманні малолітня дитина та хворі батьки літнього віку, не судимий;

- розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

За таких обставин, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, від 16 квітня 2021 року, та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт, або заставу у розмірі передбаченому п.3)ч.5 ст. 182 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси, знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058, внесеному до ЄРДР 16 січня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний суд оцінює в контексті обставин цього кримінального провадження та конкретної ситуації, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 зокрема, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 на території України не проживає, не працевлаштований та не має легальних доходів, є громадянином Ізраїлю.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків, які в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, могли б утримувати обвинуваченого ОСОБА_8 від його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При цьому наявність брата, перебування у шлюбі та наявність на утриманні малолітньої дитини та хворих батьків літнього віку, в світлі інкримінованих обставин справи не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити ризик ймовірного переховування до маловірогідності чи до його виключення.

Ризик переховування обумовлюється серед іншого суворість можливого обвинувального вироку, що значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини обвинуваченого ОСОБА_8 , в сукупності дають апеляційному суду підстави дійти висновку про існування достатньої ймовірності ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

При встановленні наявності вказаного ризику, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Згідно з ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Слід також зауважити, що захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначила, що один із свідків у вказаному кримінальному провадженні є брат обвинуваченого - ОСОБА_9 , що свідчить про можливість здійснення певного впливу на вказаного свідка у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, апеляційний суд враховує, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення пов`язаний з незаконним придбанням і зберіганням наркотичного засобу, а також з урахуванням встановленого органами досудового розслідування розміру вилученого наркотичного засобу, апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші менш жорсткі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням а саме: забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, на думку апеляційного суду може бути виконане лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про співвідношення домашнього арешту та тримання під вартою, слід зазначити наступне.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі обвинуваченого. У цьому контексті домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції обвинуваченого та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченого як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації зі свідками та співучасниками по даному кримінальному провадженню. Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти вказаному ризику.

Апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи захисника про недоведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про безпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є передчасним.

Доводи сторони захисту, що визначений судом першої інстанції розмір застави є завідома непомірним, апеляційний сул визнає необґрунтованими.

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, з пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення вбачається, що йому інкримінується вчинення особливо тяжких, в тому числі корисливих, кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Зі змісту, клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_8 з весни 2019 року вступив у злочину змову направлену на контрабанду з Перу до України наркотичного засобу в особливо великих розмірах, тому враховуючи зафіксований органами досудового розслідування обіг коштів під час вчинення кримінального провадження та розмір доходу від збуту наркотичних засобів яких планував отримати обвинувачений, апеляційний суд погоджується з висновком суду про розмір застави.

Крім того, враховуючи можливе застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі понад десять років, то застава в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України не зможе запобігти сукупності наявних в даному випадку ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Згідно з п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 176, 177, 178 ,182, 183, 194, 196, 197, 370-372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , -залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, від 16 квітня 2021 року, якою був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000058, внесеному до ЄРДР 16 січня 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4