Справа № 461/5164/21
Провадження № 1-кп/461/527/21
УХВАЛА

14.07.2021 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000094 від 27.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України,

встановив:

Прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження №0000094 від 27.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що слідчим відділом ЛРУП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 27.11.2012 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України. З дня внесення відомостей до ЄРДР до теперішнього часу встановити особу, причетну до вчинення правопорушення не вдалося, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені ст.49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК закінчилися.

Таким чином, прокурор просить суд на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закрити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до положень ст.284 КПК України, неявка в судове засідання прокурора не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, зокрема копії матеріалів кримінального провадження №0000094, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення визначені і у ч.4 ст.38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Згідно статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.2 статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено.

Також з матеріалів клопотання вбачається, що з листопада 2012 року у даному кримінальному провадженні не проведено жодної слідчої дії.

Таким чином, досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не проводилось. Крім того, не були вжиті належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного злочину. Досудове розслідування та процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні не організовано відповідно до положень КПК України та фактично взагалі не здійснювалось.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 до Конвенції" Верховна Рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" N 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 4 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, а також встановлені судом обставини досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам всебічності, повноти і неупередженості, а тому його не можна вважати ефективним.

Суд констатує, що з листопада 2012 року до часу звернення прокурора із зазначеним клопотанням до суду, досудове розслідування у кримінальному провадженні фактично взагалі не здійснювалося.

Для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Отже, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні досудове розслідування належним чином не здійснювалось.

Кримінальне правопорушення вчинено 18.11.2012, відтак згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Згідно положень ст. 49 КК, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення особою вказаного кримінального правопорушення становлять п`ять років.

Відповідно до положень ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Кримінальне провадження закривається судом, серед іншого, з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Між тим, відповідно до статей 283,284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

За переконанням суду, внесення змін до КПК України, шляхом доповнення частини першої ст.284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання покладених на них завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Таким чином, порушене прокурором питання закриття кримінального провадження дійсно підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що задоволення даного клопотання суперечитиме завданням та загальним засадам кримінального провадження, а також вищенаведеним положенням чинного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.284 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000094 від 27.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1