Справа № 357/165/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження №0001414 від 18.05.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 02.07.2009 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. 10.09.2010 року звільнений по відбуттю покарання з Кременчуцької виправної колонії Полтавської області;
- 25.07.2011 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі. 11.04.2014 року звільнений умовно-достроково з Ірпінської виправної колонії №132. Невідбута частина покарання становить 1 рік 3 місяці 8 днів;
- 24.04.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 років 6 місяці позбавлення волі;
- 02.03.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 08.06.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі. 11.10.2018 року звільненого з Бучанської виправної колонії №85 по відбуттю строку покарання;
- 07.03.2019 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки обмеження волі;
- 13.12.2019 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчуга Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 17.02.2020 року вироком Автозаводського районного суду м. Кременчуга Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 25.03.2020 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
18 травня 2019 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись на першому поверсі в 9-му під`їзді будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито викрав належний потерпілій золотий ланцюжок вагою 7,09 г вартістю 12691,10 грн.
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на суму 12691,10 грн.
Крім того, 05 червня 2019 року приблизно о 14 годині, ОСОБА_3 , знаходячись поблизу 1-го під`їзду, будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_5 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито викрав належний потерпілій золотий ланцюжок вагою 8 г вартістю 14320 гривень разом із золотим хрестиком вагою 2,5 г, вартістю 4475 гривень.
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 18795 гривень.
07 червня 2019 року приблизно о 08 годині 35 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись поблизу будинку № 78 по вул. Залізнична в м. Біла Церква Київської області, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_6 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілої зі спини та, шляхом ривка, відкрито викрав належний потерпілій золотий ланцюжок вагою 10 г вартістю 17900 гривень.
З місця вчинення злочину ОСОБА_3 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 17900 гривень.
19 червня 2019 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись на алеї, що неподалік будинку АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_9 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито викрав належний потерпілій золотий ланцюжок вагою 10 г вартістю 17900 гривень.
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_9 на суму 17900 гривень.
22 червня 2019 року приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись в арці будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілої зі спини, шляхом ривка відкрито викрав частину належного їй золотого ланцюжка вагою 4 г вартістю 7160 гривень.
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 7160 гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні всіх епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Зазначив, що з початку травня ходив вчиняв грабежі. Всі, викладені в обвинувальному акті епізоди злочинів вчиняв, зривав з потерпілих золоті ланцюжки, які в подальшому здавав до ломбарду. Виручені грошові кошти витрачав на власні потреби. Відповідаючи на запитання, пояснив, що18 травня 2019 року приблизно о 13 год. 20 хв., на вул. Леваневського, побачив потерпілу, пішов за нею та ввійшов до під`їзду будинку. Біля ліфту, на першому поверсі, знаходячись позаду потерпілої ОСОБА_8 зірвав ланцюжок, який здав до ломбарду. 05 червня 2019 року приблизно о 14 год., по вул. Митрофанова в м. Біла Церква Київської області, побачив потерпілу ОСОБА_5 , пройшов за нею до під`їзду, де зірвав ланцюжок з хрестиком, які також здав до ломбарду. Потерпіла щось кричала, однак він не чув, оскільки тікав. 07 червня 2019 року приблизно о 08 год. 35 хв. по вул. Залізничній в м. Біла Церква Київської області, підійшов ззаду та зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_6 золотий ланцюжок. 19 червня 2019 року приблизно о 13 год. 20 хв., на алеї по бул. Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, зірвав золотий ланцюжок з шиї потерпілої ОСОБА_9
22 червня 2019 року приблизно о 22 год. 45 хв., в арці будинку по вул. Павліченко в м. Біла Церква Київської області, зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_11 частину золотого ланцюжка. Зазначив, що розумів, що вчиняє злочини і його дії носять відкритий характер. Повідомив, що злочини вчиняв, бо на роботу не беруть, оскільки він раніше судимий. Всі викрадені речі здавав до ломбарду, виручені кошти використовував на власні потреби. Повідомив, що вибирав жінок в яких на шиї були золоті ланцюжки, йшов за ними, а потім зривав. Чоловіків не обирав, так як вони не носять відкрито ланцюжки. Шкодує, що так вчинив, просив вибачення у потерпілих. Повністю погоджується з вартістю викрадених ним речей та розмірами цивільних позовів. Зазначив, що зробив для себе належні висновки, просить суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу ОСОБА_3 , який у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, маючи незняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив ряд епізодів відкритого викрадення чужого майна.
Також, судом враховуються позиції потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вважають за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не вбачається, з огляду на те, що в обвинувальному акті такі не вказані, а суд позбавлений можливості самостійно погіршувати становище обвинуваченого.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального провопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, суд не вбачає в даному конкретному випадку підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Такі обставини у даному кримінальному провадженні відсутні. Визнання вини та щире каяття враховується судом при призначенні покарання в межах санкції статті обвинувачення.
Призначаючи покарання, суд також враховує, щовсі епізоди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинені ОСОБА_3 до постановлення вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року, а тому вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирішуючи питання цивільних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, збитків, які встановленні в судовому засіданні. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілої ОСОБА_8 в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 12691,10 грн. та ОСОБА_5 на суму 18795 грн., оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та не заперечується обвинуваченим.
Також, під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_5 було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого відносно неї, що призвело до порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступеню його вини, глибини страждань потерпілої, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 5000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".
Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.
При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільні позови підлягають задоволенню.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за даним вироком, та за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2020 рокувизначити ОСОБА_3 остаточне покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО».
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 01.04.2021 року.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його перебування під вартою, за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2020 року з 08.08.2019 року по 31 березня 2021 року включно.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18795 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять ) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12691,10 (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто одну) грн. 10 коп.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1