Справа № 460/1403/18
Провадження №1-кп/944/144/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.07.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові об`єднане кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 02.03.2018 року, №0000610 від 19.06.2019 року та № 0001381 від 18.11.2020 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, учасника АТО, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , звільненого з військової служби, раніше судимого:
27.04.2018 Турківським районним судом Львівської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України на підставі ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 23.07.2020 року Львівським апеляційним судом вирок в частині призначеного покарання змінено, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 23.07.2020 року ОСОБА_5 звільнено від відбуття покарання за вироком Турківського районного судуЛьвівської області від 27.04.2018 у зв`язку з закінченням іспитового строку,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст. 408 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в період з 07.09.2017 по 01.03.2018 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в період з 14.05.2019 по 12.06.2019 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , року умисно, без поважних причин, з метою назавжди ухилитися від військової служби, 01.07.2019 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно, у періоди з 07.09.2017 року по 01.03.2018 року, залишав військову частину та проводив час на власний розсуд, а також 14.05.2019 залишав військову частину та не повертався до 12.06.2019 року, перебував у ці періоди за місцем проживання. Також, 01.07.2019 року, з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , з рапортами не звертався, у військову частину не повертався, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду та будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання обвинуваченому по даному кримінальному провадженні суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

З урахуванням наведеного, а також особи обвинуваченого, який раніше судимий, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, йому слід призначити покарання в мінімальних межах санкцій статей за якими кваліфіковано кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі з врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України.

Враховуючи молодий вік обвинуваченого, його безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, наявність обставин, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 норму ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку. Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення злочинів, суд вважає за потрібне встановити іспитовий строк два роки та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Речових доказів у справі немає.
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 373-374, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1