печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8770/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні №00002347 від 17.11.2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

17.02.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , як передана слідчому судді ОСОБА_1 19.02.2021, на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні №00002347 від 17.11.2020 року.

В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати слідчого вчинити дії вказані в клопотанні.

У судове засідання адвокат та слідчий не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином. Адвокат подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, № 0002347 від 1». у 1.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування (далі - ЄРДР) на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2020 у справі №757/35335/20-к про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 28.07.2020 щодо можливого невиконання службовими особами Печерського УП ГУНП у м. Києві ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2020 у справі № 757/17270/20-к, якою зобов`язано уповноважених осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 17.03.2020.

У ході досудового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшло клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою від 22.01.2021 слідчий другого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 відмовив у задоволені клопотання у визнання ОСОБА_4 потерпілим.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення шодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано такої шкоди.

Так, слідчий суддя відноситься критично до посилання слідчого на те, що у разі надання ОСОБА_4 статусу потерпілого, він може використовувати надані йому процесуальні права у цьому провадженні для здійснення поза процесуального впливу на органи досудового розслідування, прокуратури та суду щодо розгляду його заяві про вчинення кримінального правопорушення, що суперечить завданням та принципам КПК України, оскільки це являється припущенням сторони обвинувачення, яке жодним чином не обґрунтоване.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, скарга в частині вимог де адвокат просить визнати протиправною постанову слідчого другого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002347 від 22 січня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 та в частині зобов`язати слідчого другого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 задовольнити клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим (вх. №1522-21.01.21) у кримінальному провадженні №0002347, не підлягає задоволенню, оскільки слідчий та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, що узгоджується з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, враховуючи при цьому, що таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 від 14.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000838.

В іншій частині вимоги скарги залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1