Справа № 201/1595/21
Провадження № 1-кс/201/516/2021
УХВАЛА
Іменем України

12 лютого 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України,

в судовому засіданні приймали участь:

підозрюваний - ОСОБА_4

адвокат - ОСОБА_3

слідчий - ОСОБА_5

прокурор ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказана скарга, в обґрунтування якої адвокат зазначив, що командир взводу №2 роти №2 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_7 11.02.2021 року о 05 годині 10 хвилин фактично затримав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складено о 18 год. 40 хв.
11.02.2021 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру.
На думку адвоката, затримання являється незаконним, оскільки ОСОБА_4 має постійне місце проживання, жодним чином від проведення слідчих дій не ухилявся, доказів на обґрунтування підозри немає, обставини викладені у повідомленні про підозру є лише суб`єктивними припущеннями, кабелів діючих ліній зв`язку не виявлено, свідків події немає, під час обшуку затриманої особи нічого не виявлено та не вилучено. Слідчий із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу до суду не звертався. Слідчими суддями ухвали про надання дозволу на затримання чи на привід ОСОБА_4 не виносились.
Адвокат зазначає, що затримання ОСОБА_4 відбулося з нехтуванням прав і свобод громадянина України, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст. 208 КПК України.
Посилається на протокол затримання від 11.02.2021 року, в якому зазначено, що підставами затримання є п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, проте уповноваженою особою у протоколі затримання не зазначено інформації про очевидців або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували на те, що саме ОСОБА_4 щойно вчинив злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України.
Тобто, на думку адвоката, очевидним є факт, що на момент затримання ОСОБА_4 не було жодних законних підстав його затримання уповноваженою особою.
Адвокат наголошує, що підозрюваного ОСОБА_4 було затримано близько 05 години 10 хвилин, після чого його протягом дев`яти годин утримували в приміщенні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області без проведення слідчих дій. Підозрюваний був обмежений у вільному пересуванні тобто був позбавлений свободи.
Тому на підставі ст. ст. 206, 207, 208 КПК України адвокат просив суд визнати незаконним затримання ОСОБА_4 в порядку п.п. 1,2 ч. 1 ст. 208 КПК України та звільнити його негайно з під варти.
Адвокат ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали і просили її задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 також заявив, що до нього під час затримання співробітниками УПП було застосовано фізичне насильство, яке полягало в одному ударі по тулубу. Також він повідомив, що за цим фактом він хотів написати заяву, але поліцейські завадили в цьому і відтягли його від чергової частини Соборного ВП, при цьому ударів чи іншого фізичного насильства не застосовували. Також він повідомив, що співробітники поліції не давали йому протягом дня 11.02.2021 року їжу і морили його голодом.
Слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 проти задоволення скарги заперечили, вказавши на законність затримання.
Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу та додані до неї документи, приходить до наступних висновків.

Як встановлено статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 29 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і, зокрема, в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно із частинами першою, другою статті 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.

Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

За приписами статті 208 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

На відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, передбаченого статтями 303308 КПК України, стаття 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Так, відповідно до частин другої п`ятої статті 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас, якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема, наявності судового рішення тощо) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено або забезпечено проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Така позиція узгоджується з постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17).

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку встановленому законом.

Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності для цілей передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

У справах Гавула проти України (Gavula v. Ukraine,заява № 52652/07, рішення від 16 травня 2013 року) та Білоусов проти України (Belousov v. Ukraine, заява № 4494/07, рішення від 7листопада 2013 року) ЄСПЛ визнав порушення § 1 статті 5 Конвенції щодо невідповідності часу реєстрації затримання осіб моменту їх фактичного затримання, коли затримки у реєстрації складали одну добу. Окрім того у справі Білоусова (§ 83) ЄСПЛ визначив, що «із заявником поводилися як з підозрюваним, і він залишався під фактичним контролем поліцейських у відділку міліції … і йому не було дозволено покинути будівлю поліцейського відділку за власним бажанням». ЄСПЛ підтвердив свою позицію про те, що «відсутність запису про затримання має само по собі вважатися серйозним порушенням, позаяк за усталеною позицією Суду невизнане затримання особи є повним запереченням фундаментальних гарантій, передбачених статтею 5 Конвенції і є серйозним порушенням цього положення» (справа Гавула, § 82).

Частиною 1 ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Згідно до ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до рапорту співробітника УПП в Дніпропетровській області 11.02.2021 року о 04:59 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 11.02.2021 року о 04:58 год. за адресою: м.Дніпро, вул. Сергія Єфремова двоє невідомих чоловіків з каналізації викрали кабель.

11.02.2021 року в 15:41 год. відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000165 за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України.

11.02.2021 року о 18:40 год. відносно ОСОБА_4 складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
За підстави для затримання ОСОБА_4 , згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.02.2021 року, зазначено, що командир взводу №2 роти №2 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_7 11.02.2021 року о 05 годині 10 хвилин фактично затримав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Підстави затримання: 1) особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в т.ч. потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Складення протоколу затримання розпочато 18 год. 05 хв. та завершено о 18 год. 40 хв.
Також з протоколу затримання відомо, що затримання ОСОБА_4 відбулось в присутності захисника ОСОБА_3 , від якого зауважень під час затримання не надійшло.
Від самого підозрюваного надійшли зауваження, які зводяться до непогодження його із своїм затриманням, у зв`язку з тим, що його з 5-ї години ранку до 18-ї години вечора тримали у Соборному ВП без проведення будь-яких слідчих дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
11.02.2021 року о 19:30 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
З повідомлення про підозру від 11.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 разом з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення 11.02.2021 року приблизно о 05:00 годині біля буд. № 21-А по вул. Єфремова у м. Дніпро.
З протоколу затримання вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий після вчинення 11.02.2021 року дій, в яких вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та, згідно протоколу затримання від 11.02.2021 року, фактично затриманий 11.02.2021 р. о 05 год. 10 хв.
Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру та наразі направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до суду, а тому граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, відсутні зволікання у доставлені особи до суду.
Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено.
На переконання слідчого судді, стороною захисту не надано відповідних доказів, які б свідчили про незаконність затримання підозрюваного.
Викладені обставини свідчать про відсутність підстав для висновку про невідповідність протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 11.02.2021 року нормам КПК України, та слідчий суддя приходить до висновку, що під час затримання підозрюваного ОСОБА_4 слідчим було дотримано вимоги КПК України, та наданими слідчому судді матеріалами підтверджується правомірність підстав для його затримання.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, приходжу до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги.
Що стосується посилання підозрюваного ОСОБА_4 про застосування фізичної сили щодо нього під час його фактичного затримання, яке відбулось о 05:10 год. 11.02.2021 року, а також в позбавленні підозрюваного ОСОБА_4 права на написання відповідної заяви за цим фактом, та недавання йому протягом дня 11.02.2021 року їжі, слідчий суддя зазначає наступне.
Згідно з ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово (наприклад, справа від 12 червня 2008 р. «Яременко проти України», справа від 12 березня 2009 р. «Вергельський проти України», справа від 24 червня 2010 р., «Олексій Михайлович Захарків проти України», справа від 21 квітня 2011 р., «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших), вказано, що, коли особа заявляє про небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб.
Оскільки підозрюваний фактично заявив про застосування щодо нього насильства та спричинення тілесних ушкоджень, ця обставина потребує проведення досудового розслідування. Так як відповідно до п.1 ч. 4 ст. 216 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочинів, вчинених працівником правоохоронного органу здійснюється слідчими державного бюро розслідувань, під юрисдикцією яких знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст. 218 КПК), то внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування слід доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, під територіальною юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на незаконне затримання, - залишити без задоволення.

Зобов`язати слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_5 та/або прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 провести невідкладне судово-медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_4 , про результати якого повідомити слідчого суддю у строк до 17.00 год. 15.02.2021 року.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м. Полтаві провести перевірку в порядку ст. 214 КПК України по заяві щодо застосування до ОСОБА_4 , підозрюваного за ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000165 від 11.02.2021 року, насильства під час його фактичного затримання, яке відбулось о 05:10 год. 11.02.2021 року, та недозволених заходів впливу у вигляді фізичного та психологічного насильства під час проведення досудового розслідування протягом дня 11.02.2021 року.
Про результати розгляду та реагування на ухвалу обов`язково повідомити письмово Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1