печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» () про арешт майна у кримінальному провадженні № 60000800 від 24.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
06.05.2021 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» () про накладення арешту на майно, а саме: на будівлі, загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., які належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», .

У судове засідання представник цивільного позивача не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття цивільного позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

З клопотання вбачається, що відділом дізнання Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 60000800 від 24.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Постановами від 27.04.2021 у кримінальному провадженні № 60000800 від 24.04.2021 Товариство з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» () визнано потерпілим та цивільним позивачем.

Клопотання потерпіла сторона обґрунтовує наступним.

Так, ОСОБА_4 , з 1999 року працює у Товаристві з додатковою відповідальністю «Львівбудкомлектація», з 2003 року - займав посаду голови правління вказаного підприємства, а з 2011 року був призначений на посаду директора, яку обіймає по сьогоднішній день.

Також у клопотанні заявник зазначає, що у 2016 році основним власником вказаного вище підприємства був ОСОБА_5 . Крім того, зазначена особа була представником власників ще кількох підприємств, а саме: ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», ТОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач», ТОВ «ТВП Львівський автонавантажувач», ЗАТ «Автонавантажувач» та ЗАТ «Ремонтно-інструментальний завод» (надалі всі вказані вище юридичні особи іменується разом як «Підприємства»). Всі вказані вище підприємства знаходилися у скрутному фінансовому становищі та мали великі борги.

У 2016 році, як вказує заявник в клопотанні, ОСОБА_5 вступив у злочину змову з громадянином України ОСОБА_6 під приводом відновлення платоспроможності вищевказаних Підприємств та їх розвитку. Відповідно до цього, ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_6 про інвестування останнім коштів у розмірі 500 000 доларів США в Товариство з додатковою відповідальністю «Львівбудкомлектація» надалі ТДВ «Львівбудкомплектація» або ТДВ.

Зібравши загальні збори учасників ТДВ, ОСОБА_5 , володіючи часткою 57, 5% (на час проведення зборів учасників), забезпечив прийняття рішення загальними зборами, якими було узгоджено, що у випадку надання ТДВ позики в сумі 500 000 доларів США, ТДВ «Львівбудкомплектація» передасть в заставу майно останнього.

Виступаючи на зборах, ОСОБА_5 переконав інших учасників, що в заставу буде передано лише його частка в ТДВ як учасника, на яку у першу чергу буде звернено стягнення, а іпотека необхідна лише як додаткова та формальна гарантія.

Наданий на розгляд учасників текст договору позики, за яким у позику надавалися 500 тис. доларів США, передбачав обмеження підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, таке право на звернення стягнення виникало лише коли позика надана на всю суму 500 тис. доларів США.

Всупереч загально прийнятій практиці здійснення прямих інвестицій у капітал ТДВ, учасники злочинної змови, погодили оформити інвестування у вигляді приватної позики від ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , а також укладення договору іпотеки, за яким у випадку неповернення ОСОБА_5 отриманих грошових коштів, ОСОБА_6 стане власником майна ТДВ. За вказівкою ОСОБА_6 договір позики, іпотеки майна та застави корпоративних прав, повинна була підписати його довірена особа - ОСОБА_7 . Зазначена особа є особистим юристом ОСОБА_6 і саме вона відповідала за юридичну частину злочинної змови. Таким чином, саме вона зрештою стала позикодавцем, як зазначається в договорі позики.

07.06.2016 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, а вже 16.06.2016 між тими самими особами було нотаріально посвідчено договір іпотеки.

В клопотанні також зазначено, що в червні 2017 року було погоджено додатковоу угоду до договору іпотеки, якою термін договору мав подовжитись ще на один рік. Перед підписанням додаткової угоди у приміщені нотаріуса ОСОБА_7 вимагала передати їй оригінали документів, проте заявник відмовився та додаткова угода, за якою продовжувався термін договору іпотеки, не була підписана.

24 липня 2018 року ОСОБА_7 надіслала на адресу ТДВ вимогу про усунення порушення, в порядку п. 14, 15 іпотечного договору, в якій повідомила про наявність заборгованості позичальника за договором позики та про свій намір в разі неповернення позики в тридцятиденний термін позичальником, звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.ст. 37, 38 Закону «Про іпотеку» та згідно вимог іпотечного договору шляхом набуття предмета іпотеки у власність або продажу будь-якій третій особі.

При цьому, у вимозі про усунення порушення ОСОБА_7 вказується, що на виконання умов договору позики, позикодавцем надано позичальнику грошові кошти у загальному розмірі, що становить лише 215 900,00 доларів США, що підтверджується відповідними розписками про отримання коштів, виданими позичальником.

В клопотанні заявник зазначає, що дана вимога є завідомо злочинна, оскільки ОСОБА_7 достеменно знаючи, що жодних грошових коштів за договором позики вона не передавала, а тому не може існувати ніяких порушень виконання умов договору позики, маючи на меті заволодіти належним ТДВ нерухомим майном, що незаконно передано їй в заставу, свідомо вчиняє шахрайські дії, направленні на привласнення такого майна. Надсилання вказаної вище вимоги - це перший крок до заволодіння майном, самоціль якого є отримання квитанції з пошти про відправлення вимоги та опис вкладення в цінний лист у відповідності до правил надсилання та отримання поштових відправлень в Україні. На другому етапі втілення злочинної схеми по заволодінню майном, задля отримання права власності на вказане майно через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону «Про іпотеки», ОСОБА_7 , достатньо нотаріусу надати зазначену вище вимогу, договір позики, іпотеки та докази надіслання вимоги іпотекодавцю.

Таким чином, як вказує заявник в клопотанні, внаслідок заздалегідь погоджених дій, було штучно створено умови та підготовлено завідомо неправдиві документи, завдяки яким майно, а саме:

будівлі, загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., які належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», , було штучно без наявності на те законних підстав обтяжене іпотекою.

Таким чином, відповідно до матеріалів клопотання, зазначені вище особи, шляхом обману, штучно створили фіктивні фінансові вимоги до ТВД «Львівбудкомплектація» на суму 215 900 доларів США, а надіслана 24 липня 2018 року вимога про усунення порушення на суму 215 900 доларів США та штрафні санкції за не виплату коштів позики разом на 293 000 доларів США свідчить про підготовку вищевказаними особами до заволодіння нерухомим майном ТДВ «Львівбудкомплектація».

Враховуючи вище викладене, з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно , оскільки, у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, а саме може призвести до зміни предмету кримінального правопорушення, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

У кримінальному провадженні № 60000800 від 24.04.2021 представником потерпілого було заявлено цивільний позов.

Постановою від 06.05.2021, винесеною у кримінальному провадженні № 60000800 від 06.05.2021, майно, а саме: будівлі загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., які належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», , було визнано речовим доказом.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як слідує з ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Статтею 61 КПК України передбачено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння матеріальної шкоди потерпілому, а також з метою забезпечення цивільного позову, відшкодування збитків, завданих вчиненим злочином.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За вказаних обставин слідчий суддя вважає наявними передбачені ст. 170 КПК України підстави для арешту майна, з метою забезпечення цивільного позову, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики відчуження цього майна.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №60000800 від 24.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, на майно, а саме: будівлі, загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., які належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», .

Заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань; нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майна, а саме: будівлі, загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., які належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», , у тому числі вчиняти дії щодо внесення змін до відомостей та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта 36, стосовно будівлі, загальною площею 3095,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв.м., вагового комплексу Б-1, загальною площею 74,3 кв.м., складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навісу Г-1, загальною площею 639,4 кв.м., належні на праві приватної власності Товариству з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація», .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1