Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/5312/21
Провадження № 1-в/644/344/21
УХВАЛА
Іменем України

20 липня 2021 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання засудженого:
ОСОБА_4 , 1974 року народження, який відбуває покарання у державній установі «Харківська виправна колонія (№ 43)», про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання у відповідності до статті 81 КК України.
Одночасно засуджений звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 13 липня 2021 року вказане клопотання засудженого призначено до розгляду в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 , вважає, що засуджений не довів своє виправлення і його заява є передчасною.
Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказав, що перебування в установі покарань негативно позначилось на його здоров`ї. Крім того, зауважив, за час відбування покарання мав заохочення.
Суд, заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, засудженого, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , зазначає про таке.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 11 березня 2020 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05 лютого 2019 року.
З 06 лютого 2019 року тримався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№ 27)». За час тримання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 18 лютого 2019 року відбуває строк покарання у ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)». Під час тримання в установі характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 28 жовтня 2019 тримався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№ 27)». За час тримання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 16 березня 2020 року відбуває покарання у ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)». Під час тримання в установі характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.
Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати в чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Намагається приділяти увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 123 КВК України особисту участь у організації виховних заходів, що проводяться в установі не приймає. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує планові заходи, але відповідних висновків не робить.
Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує родинні зв`язки з дружиною, шляхом телефонних розмов.
Рішенням комісії виправної колонії від 10 червня 2020 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Засуджений ОСОБА_4 на профілактичному обліку не перебуває.
Статтею 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, зокрема має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ч.ч.1,2ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням(поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання(подання)про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4,6,7(крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні),13-1,14частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року за №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має сама активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Дослідженням матеріалів справи та особової справи засудженого встановлено, що вони не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю та системою вчинків довів своє виправлення. Крім того, в матеріалах відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_4 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 до праці ставиться байдуже, підтвердження сумлінної поведінки суду не надано, комісією установи відмовлено у застосуванні до засудженого ст.ст. 82, 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення, суд вважає, що його клопотання про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1