Справа № 465/7670/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/334/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну адвоката ОСОБА_6 в інтересах особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2021 року про відмову у зміні застосування примусових заходів медичного характеру,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої застосовуються

заходи медичного характеру, ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

представника медичного закладу ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2021 року та постановити ухвалу про зміну застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконно та такою, що підлягає скасуванню, оскільки заступник генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернувся до суду з заявою про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, так як є покращення в стабілізації психічного стану, і застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує.

На його переконання, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 95 КК України, ч. 1 ст. 514 КПК України та ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Заслухавши доповідача, особу, щодо якої застосовуються заходи медичного характеру, та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, представника медичного закладу, який підтримав заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно зі ст. 19 наведеного Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного вбачається, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону не дотримався, та, розглянувши заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Так, згідно з матеріалами заяви, ОСОБА_7 12.05.2013 року вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (на ґрунті неприязних відносин наніс чотири ножових поранення гр. ОСОБА_10 , 1957 р.н., які призвели до смерті).
Постановою Старшого слідчого Дрогобицької міськрайонної прокуратури від 09 червня 2006 року було призначено та 02.09.2006 року проведено стаціонарну судово-психіатричну експертизу на базі 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ. В результаті проведеної експертизи комісія дійшла висновку, що: « ОСОБА_7 у даний час страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією, параноїдної форми з вираженим емоційно-вольовим дефектом і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих дій він також знаходився у хворобливому стані і не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим наглядом» (Акт судово-психіатричного експерта № 180 від 02 серпня 2006 року).
25 січня 2007 року ОСОБА_7 був госпіталізований до ДЗ «УПЛСН МОЗ України», де до нього, згідно з постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2006 рокубуло застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року примусові заходи медичного характеру, призначені постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2006 року відносно ОСОБА_7 були змінені на подальше примусове лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом, у зв`язку з чим 12 серпня 2014 року такий був переведений для подальшого примусового лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2, смт. Олика, де перебував до 02 серпня 2017 року.
З 02 серпня 2017 року до даного часу у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» знаходиться ОСОБА_7 , до якого застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на підставі ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 червня 2017 року, які востаннє були продовжені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року у зв`язку із відмовою у задоволенні заяви КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_11 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовується примусові заходи медичного характеру, №68 від 17 листопада 2020 року, ОСОБА_7 на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, виражений емоційно-вольовій тип дефекту, стан ремісії. У зв`язку з покращенням і стабілізацією психічного стану та досягненням повноцінної ремісії (значного послаблення хворобливого процесу), досягненням позитивного ставлення до курсу лікування та необхідності його продовження у випадку виписки, а також зважаючи на його соматичний стан застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В результаті проведеного обстеження лікарями встановлено, що психічний стан ОСОБА_7 стабілізувався, не дивлячись на паралогічність в мисленні, схильність до актуалізації латентних ознак в судженнях маячення переслідування, загрози з боку оточення дезактуалізувались, втратили афективну насиченість, вплив на поведінку, антисоціальних тенденцій не виявляє, агресивних дій не вчиняє. ОСОБА_7 критичний до скоєного, досягнуто розуміння ним про необхідність постійного медикаментозного лікування на тлі хронічного психічного розладу з вираженим шизофренічним дефектом.

У засіданні суду апеляційної інстанції була заслухана позиція лікаря-психіатра ОСОБА_9 , який стверджував, стан здоров`я ОСОБА_7 , до якого прийшла комісія лікарів, свідчить про те, що відпала потреба в раніше застосованих до нього заходах медичного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Ураховуючи тривалість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, анамнез його хвороби, те, що на даний час суспільної небезпеки він не представляє, не потребує продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі зі звичайним типом нагляду, колегія суддів дійшла висновку, що до ОСОБА_7 доцільно змінити примусові заходи медичного характеру на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга, а також вищезазначена заява підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час ОСОБА_7 за своїм психічним станом не становить суспільної небезпеки та особливої небезпеки для оточуючих не зумовлює, тому подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні не потребує та може бути переведений на амбулаторне примусове лікування.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника особи, щодо якої розглядається питання щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7 - задоволити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2021 року про відмову у зміні застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 скасувати.

Заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задоволити.

Змінити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4