ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/33/21 Справа № 191/2785/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, п.п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4456 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень 58 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Цивільний позов прокурора задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР кошти, витрачені на стаціонерне лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 7090 (семи тисяч дев`яносто) гривень 60 коп.
ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що 26 травня 2018 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в парку «Червона зірка», розташованому по вул. Тітова в м. Синельникове Дніпропетровської області. Достовірно знаючи, що на лавці, розташованій на алеї парку, відпочивають ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 підійшли до них. В цей час між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виникла словесна сварка, яка переросла в бійку. В той час, як ОСОБА_9 перебував в положенні сидячи на лавці, у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, усвідомлюючи, що внаслідок його дій можуть настати такі тяжкі наслідки у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, передбачаючи можливість їх настання, та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар в область обличчя ОСОБА_9 , від якого той впав на трав`яне покриття ґрунту, а ОСОБА_7 , не бажаючи припинення своїх протиправних дій, маючи на меті доведення свого злочинного умислу до кінця, лівою ногою, взутою в капці, наніс не менше чотирьох ударів в область голови лежачого на лівому боці ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з численними переломами кісток обличчя, наскрізним переломом правої лобної пазухи та правої орбіти, забоєм головного мозку, субдуральним крововиливом та пневмоцефалгією (потрапляння повітря до черепної порожнини), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого.
Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України в частині призначення покарання та звільнення від нього скасувати.
Просить ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині просить вирок залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що без належної уваги суду залишились тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, спосіб вчинення, а також стійкість умислу обвинуваченого, який, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, навмисно наніс не менше чотирьох ударів ногою у життєво важливий орган, в голову лежачому ОСОБА_12 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно- мозкової травми з численними переломами кісток обличчя, наскрізним переломом правої лобної пазухи та правої орбіти, забоєм головного мозку, субдуральним крововиливом та пневмоцефалгією (потрапляння повітря до черепної порожнини), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого.
Прокурор також зазначив, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не звернув уваги на точні положення ст. 75 КК України, недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення тяжкого кримінального правопорушення обвинуваченим, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винуватого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
За вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу апеляційний суд має скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком суду першої інстанції було призначено ОСОБА_7 покарання із застосування ст.ст. 75,76 КК України.
Судом першої інстанції не було належним чином вмотивано, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_7 злочин є тяжким, обвинувачений умисно, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, наніс не менше чотирьох ударів ногою у життєво важливий орган - в голову лежачому ОСОБА_12 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого, тобто умисно посягав на життя та здоров`я потерпілого.
Проте з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення пройшло більше року, суму матеріальної та моральної шкоди потерпілому ним не відшкодовано, що дає підстави для сумніву у тому, що ОСОБА_7 розкаявся, оскільки щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність.
Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.
Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності, проте колегія суддів не вбачає у обвинуваченого ознак щирого каяття та прагнення відшкодувати шкоду, завдану вчиненим кримінальним правопорушенням.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора у тому, що висновок суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у місцях позбавлення волі є безпідставним, і, зокрема, ґрунтується на висновках, які не відповідають дійсності.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість внаслідок безпідставного застосування судом положень ст. 75 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4