УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу
Справа № 495/3021/21

Номер провадження 1-і/495/10/21

24 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгороді-Дністровському клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,

УСТАНОВИВ:

24.04.2021 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001589 від 18.06.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 18.06.2017, приблизно о 02:00 год, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з іншої, які всі разом перебували на «Центральній алеї», що по АДРЕСА_1 , виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 руками та нежом навмисно наніс: ОСОБА_6 колото-різану рану лівої половини задньої поверхні грудної клітини, проникаючу в ліву плевральну порожнину, непроникаючу колото-різану рану задньої поверхні лівого плечового суглоба зі сліпим рановим каналом, а ОСОБА_7 дві колото-різані рани в області згинальної поверхні правого ліктьового суглоба, одну різану рану в області лівого передпліччя, одну колото-різану рану в області правої половини передньої поверхні грудної клітини, синець в області правого ока.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 221 від 20.07.2017 встановлено, що в ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої половини задньої поверхні грудної клітини, проникаюча в ліву плевральну порожнину, що згідно п.п. й) п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя (в тому числі в момент заподіяння). Непроникаюча колото-різана рана задньої поверхні лівого плечового суглоба зі сліпим рановим каналом потребує для свого загоєння строк більше 6-ти і не більше 21 дня та згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 182 від 20.06.2017 встановлено, що у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран в області згинальної поверхні правого ліктьового суглоба, одна різана рана в області лівого передпліччя, одна колото-різана рана в області правої половини передньої поверхні грудної клітини, синець в області правого ока. Для загоєння ран, виявлених у ОСОБА_7 , необхідний строк більше 6-ти і не більше 21 дня та згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, вони відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри та висунутого у подальшому обвинувачення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

У кримінальному провадженні встановлено наявність передбачених

п.п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.

Зокрема, на можливість ймовірного переховування ОСОБА_4 вказує той факт, що обвинувачений з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість ймовірного покарання, може знову ухилитися від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого знову переховуватися від суду.

Так, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2018 обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено у розшук, що підтверджує факт переховування останнього від суду.

Потреба у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена також необхідністю запобіганню настанню ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який може полягати у вчиненні ним перешкод кримінальному провадженню.
Така міра запобіжного заходу забезпечить попередження його протиправної поведінки, усуне можливість обвинуваченого ухилитися від суду, перешкоджати дослідженню доказів, зможе запобігти і подолати негативні обставини, що можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його ефективності.
Завдяки триманню під вартою можливо упередити будь-які реальні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , що можуть впливати на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, а тому згідно ст. 183 КПК України він є особою, до якої можливо застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_4 вказує та обставина, що останній схильний до систематичного вчинення злочинів через незначний проміжок часу, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.ч. 1 та 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України, що свідчить про стійку направленість його злочинної діяльності та підвищену суспільну небезпечність.

Разом з тим, засудження за попередні злочини не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став.
Інший, більш м`який запобіжний захід щодо ОСОБА_4 нездатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, зможе надати обвинуваченому змогу негативно впливати на стан судового розгляду кримінального провадження, а тому неспівмірний з наявними у ньому ризиками.
Зазначене вище в сукупності свідчить про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його конституційних прав є виправданим з точки зору відповідних суспільних інтересів, що значно переважає над інтересами однієї особи і відповідає набутій практиці Європейського суду з прав людини.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав та вказав, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги клопотання заперечив та вказав, що готовий знову внести заставу.

Захисник адвокат ОСОБА_5 щодо заявленого клопотання також заперечив. Вказав, що у матеріалах клопотання відсутні докази того, що ОСОБА_4 переховувався від суду. Просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із електронними засобами контролю. Щодо адреси мешкання вказав, що обвинувачений разом з братом орендує квартиру у м. Одесі.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали кримінального провадження і клопотання про обрання запобіжного заходу, суд дійшов таких висновків.
За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Як установлено, у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

Відповідно до вимог пункту статті 183 КПК України встановлено наявність ризику, передбаченого у статті 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 можепереховуватись від суду, адже будучи обізнаним в тому, що підозрюється у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого злочину може бажати уникнути кримінальної відповідальності та подальшого відбуття покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо твердження захисника про відсутність у клопотанні доказів ухилення обвинуваченим від явки в судові засіданні, таке спростовується наступним. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2018 надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для участі у розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Вказаною ухвалою підтверджено факт неявки ОСОБА_4 у судове засідання 06.07.2018, ухвала набрала законної сили.

Також ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2018 оголошено розшук та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Вказаною ухвалою підтверджено факт систематичної неявки ОСОБА_4 у судові засідання, ухвала набрала законної сили.

Щодо можливості застосування іншої міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд також бере до уваги той факт, що обвинувачений не надав доказів щодо свого постійного місця проживання.
Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Таким чином, в ході розгляду клопотання судом установлено неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового провадження та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від суду, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Обставин, передбачених частиною другою статті 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Відтак, судом установлено, що прокурором обставини щодо наявності ризиків доведено. При цьому суд враховує, що обвинувачений не з`являвся на судові виклики, у зв`язку із чим його було оголошено у розшук, також встановлено схильність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень. Обставин, які б перешкоджали обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, зокрема за віком, станом здоров`я обвинуваченого; міцністю соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність утриманців, судом не встановлено.
Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , враховує підстави та обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України та приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним та не визначає її розмір.
Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, який діє до 21 червня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у порядку, визначеному статтею 395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1