ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/773/21 Справа № 196/334/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
третьої особи щодо майна
якої вирішується питання про арешт
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
представника третьої особи
щодо майна якої вирішується
питання про арешт (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000019,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року клопотання прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000019 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, було задоволено.
Накладено арешт на автомобіль марки «Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 , 1999 р.в. жовтого кольору, д/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03.06.2011 належить ОСОБА_9 , ваги, гучномовець та металобрухт, які визнанні речовим доказом по кримінальному провадженні та знаходяться на території відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за адресою: вул. Нагорна, 9 смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, із забороною відчуження, розпорядження та користування автомобілем марки «Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 .
Автомобіль марки ««Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 », ваги, гучномовець та металобрухт залишено на зберігання на території відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за адресою: вул. Нагорна, 9 смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області.
Рішення суду обґрунтовано тим, що органом досудового розслідування обґрунтовано існування ризиків можливого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі чи відчуження виявленого та вилученого до ВП автомобіля, ваг та металобрухту в разі їх повернення фактичним власникам, без проведення всіх необхідних слідчих дій, а тому в даному випадку виправдане застосування заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Також суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що до вказаного автомобіля та ваг і металобрухту може бути застосована процедура спеціальної конфіскації, а також з огляду на обставини виявлення правопорушення, твердження ОСОБА_7 , що автомобіль «ГАЗ» д.з. НОМЕР_1 належить фактично йому, але по документам власнику ОСОБА_9 , відсутності поінформованості про спосіб використання належного йому автомобіля іншими особами, правова підстава такого використання автомобіля підлягають перевірці правоохоронними органами в даному провадженні.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить частково скасувати ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.05.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області в частині арешту автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час винесення ухвали слідчий суддя не надав жодної правової оцінки проведенню огляду без відповідної ухвали слідчого судді на проведення такого огляду чи обшуку та відповідно протиправному вилученню вказаного майна без відповідних на те законних підстав, а також не врахував можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, яке в силу вищенаведеного є очевидним недопустимим доказом, отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Зазначає, що прохальна частина клопотання прокурора та резолютивна частина ухвали слідчого судді не містить жодної інформації про підстави і мету арешту майна відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а саме автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, а в клопотанні та ухвалі слідчого судді не обґрунтовано та взагалі не зазначено про наявність ризиків запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що є необхідною умовою для арешту майна
Вказує, що при розгляді клопотання про арешт майна зверталась увага суду на те, що найменш обтяжливий спосіб арешту майна буде заборона лише володіння та розпорядження, залишивши право користування майном власнику ОСОБА_7 , передавши автомобіль під розписку, однак слідчий суддя в порушенням норм чинного законодавства не надав жодної правової оцінки даним обставинам і застосував найтяжчий спосіб арешту майна, наклавши заборону навіть користування майном.
Звертає увагу суду, що вилучений автомобіль перебуває в ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області майже місяць, при цьому його детальний огляд разом із вантажем був проведений в день вилучення, і за цей час у органа досудового розслідування було достатньо часу для проведення слідчих дій з автомобілем, і вважає посилання слідчого судді на необхідність проведення слідчих оглядів, відібрання та отримання зразків речовин, призначення експертних досліджень, слідчих експериментів як на підставу накладення арешту з забороною навіть користування майном є необгрунтованим та безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, полягає у тому, що 09.04.2021 о 12-29 надійшло повідомлення зі служби про те, що 09.04.2021 о 12-28 год за адресою: Царичанський район с. Прядівка, вул. Калинова, 24 працівники поліції під час складання адміністративного протоколу за ч. 2 ст. 121 КУпАП України в автомобілі «Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , виявили факт незаконного здійснення операцій з мело брухтом.
09.04.2021 року відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 за ч. 1 ст. 213 КК України.
09.04.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 по вул. Калиновій, поблизу будинку 24, в с. Прядівка, Царичанського району, Дніпропетровської області, з дозволу ОСОБА_7 було оглянуто автомобіль марки «Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 . Під час огляду в багажному відділенні було виявлено металобрухт, а саме сітка рабіца 2 рулони, газова пічка, з наявними ознаками експлуатації, каструля, та металева діжка, ваги та гучномовець.
Наданими матеріалами підтверджено, що автомобіль марки «Газ» білого кольору, д/з НОМЕР_1 , 1999 р.в. зареєстрований 03.06.2011 року в АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03.06.2011 належить ОСОБА_9 .
Виявлене під час огляду майно було вилучено й визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та залишено на зберігання на території ВП № 11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.
З урахуванням наведеного щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
З наданих матеріалів випливає, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просив накласти арешт на вищезазначене майно до скасування арешту у встановленому законом порядку.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею цілком законно та обгрунтовано в даному випадку було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вказане у клопотанні тимчасово вилучене майно через існування ризиків можливого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі чи відчуження виявленого та вилученого майна в разі його повернення фактичним власникам без проведення всіх необхідних слідчих дій, можливого застосування спеціальної конфіскації та у зв`язку з необхідністю перевірки правоохоронними органами в даному провадженні правової підстави використання даног автомобіля.
Таким чином, в даному конкретному випадку колегія суддів цілком погоджується з висновком слідчого судді про існування заявлених прокурором у сукупності з встановленими фактичними даними ризиків відчуження, переховування та знищення предмету злочину, та вважає, що хоча вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного транспортного засобу, не допущення його приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Колегія суддів, враховуючи, що з наданих матеріалів вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищезазначене майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме, встановлення обставин кримінального проступку, встановлення слідів його вчинення та з метою недопущення пошкодження або вилучення з вищезазначеного майна слідів кримінального правопорушення, які мають доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на дане майно, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження. Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
Таким чином, на думку колегії суддів, вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, і має на меті збереження зазначеного у клопотанні майна.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000019 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4