Провадження № 11-кп/4820/11/21
Справа № 682/1101/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст.185КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розглядукримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 ,

судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розсліджувань за №0000145 від 01.03.2018 року, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку Київської області м.Фастів, жительку АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одружену, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючу, раніше не судиму,
визнано винуватою за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українку, громадянку України, уродженку с.Христинів Христинівського району Черкаської області, жительку АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодружену, не працюючу, раніше судиму:
-04.11.2016 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням, з іспитовимо строком 1 рік 6 місяців;
-22.11.2016 року Турійським районним судом Волинської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнано винуватою за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуті покарання за вироками Городоцького районного суду Хмельницької області від 04.11.2016 року та Турійського районного суду Волинської області від 22.11.2016 року, які виконуються самостійно, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4(чотири) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_10 зарахувано термін її попереднього ув`язнення з 01.03.2018 року по 23.03.2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченим запобіжний захід у вигляді застави та покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 01 березня 2018 року близько 11.00 год. ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки чужого майна на орендованому автомобілі «ВАЗ-21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхали до м.Славута Хмельницької області. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зайшли на територію домогосподарства АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_13 . Перебуваючи на території домогосподарства, переконавшись у тому, що у вказаному будинку відсутні мешканці та за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відкрили вхідні двері і зайшли в прибудову будинку. Надалі, знайшовши на пральній машинці, в прибудові, ключ від вхідних дверей, вони відкрили вхідні двері та проникли до вказаного будинку, де з корисливих мотивів таємно викрали грошові кошти в сумі 1920 доларів США, що у перерахунку за курсом долара до гривні, встановленим Національним Банком України станом на 01.03.2018 року, становить 51456 грн., 100 євро, що у перерахунку за курсом долара до гривні, встановленим Національним Банком України станом на 01.03.2018 року, становить 3270 гривень, 21400 грн. та золоті вироби: золоту жіночу каблучку 583 проби вагою 4,45 гр. вартістю 5785 грн.; золоту жіночу каблучку 585 проби вагою 1,96 гр., вартістю 2842 грн.; золоту жіночу обручку 583 проби вагою 1,82 гр. вартістю 2366 грн.; золотий ланцюжок 585 роби вагою 3,94гр. вартістю 5713 грн.; золоту підвіску із зображенням «Божої Матері» 585 проби вагою 1,24 гр., вартістю 1798 грн.; золотий браслет 585 проби вагою 5,62 гр., вартістю 8149 грн. та золотий браслет 585 проби вагою 2,01 гр. вартістю 2914 грн. 50 коп., які належать потерпілій ОСОБА_13 .
Вказаними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завдали потерпілій матеріального збитку на загальну суму 105 693 грн. 50 коп.
Обвинувачена ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації її дій, просить вирок місцевого суду змінити, призначити їй покарання, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Посилається на те, що в неї на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, ошукала потерпілого через збіг важких сімейних та особистих обставин, через важкий матеріальний стан. У вчиненому кається, зобов`язується відшкодувати потерпілій шкоду в повному обсязі.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_9 просить вирок змінити, перекваліфікувати її дії на ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вважає, що докази про те, що в її діях є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме крадіжка поєднана з проникненням у житло, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Звертає увагу, що слідчий не надав стороні захисту ознайомитися з речовими доказами, зокрема ювелірними виробами і коштами, які інкримінуються їй в вину як викрадені. Ці речові докази були передані, під час досудового розслідування, потерпілій ОСОБА_13 під розписку, тому вважаються не відкритими доказами стороні захисту і є недопустимим доказом.
Апелянтка зазначає, що судом взято до уваги довідку фізичної особи підприємця про ціну за 1 гр. золота, замість призначення проведення відповідної експертизи виробів із золота для їх оцінки, що є суттєвим порушенням норм КПК України.
Крім того, вироби із жовтого металу і папірці з ознаками банківських білетів США, країн Європейського Союзу і України, стороні захисту не відкривалися, чим порушено вимоги ст.290 КПК України і є підставою для зміни зазначеного вироку в частині, що стосується її особи.
Також за відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів крадіжки за попередньою змовою, а також приймаючи до уваги те, що намір заволодіти речами у неї виник після встановлення відсутності інших осіб в будинку, а не до того як потрапила до нього, в її діях відсутні ознаки злочину передбачені ч.ч.2,3 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї, обвинувачена ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок відносно неї скасувати та постановити новий, яким закрити кримінальне провадження.
Мотивує це тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність в її діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за ознакою крадіжки поєднаної з проникненням у житло, так як докази проникнення у будинок саме з такою, а не іншою метою, в матеріалах кримінального провадження не містяться.
Також судом першої інстанції,на думку ОСОБА_14 , не з`ясовано яким чином, інший браслет опинився у слідчого, якщо свідок ОСОБА_15 , згідно протоколу огляду і добровільної видачі від 01.03.2019 року, браслет слідчому не видавав.
Крім того, слідчий не надав захисту можливості ознайомитися з речовими доказами, зокрема ювелірними виробами і коштами, які інкримінуються їй у вину як викрадені. Зазначені речові докази були передані, під час досудового розслідування потерпілій, що підтверджується розпискою ОСОБА_13 про отримання від працівників поліції її майна і не могли бути надані захисту для ознайомлення. За таких обставин, а саме не здійснення відкриття матеріалів відповідно до положень ч.1 ст.290 КПК України, такі докази вважаються не відкритими стороні захисту.
Також судом першої інстанції взято до уваги довідку фізичної особи підприємця, в якій зазначено ціну за 1 гр. золота, а не призначено відповідну експертизу оцінки зазначених виробів із жовтого металу, що є суттєвим порушенням.
Апелянт зазначає, що висновок судово-дактилоскопічної експертизи №4.6.-0132:18 від 13.03.2018 року захисту не відкривався, під час розгляду справи не досліджувався, а тому зазначений висновок судово-дактилоскопічної експертизи не є належним доказом. Крім того, в цьому висновку експерта не зазначено, що останього попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, та слідчий ОСОБА_16 цього не зазначив і в постанові про попередження експерта про кримінальну відповідальність.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які просили апеляційні скарги задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджується наявними доказами, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені і докладно викладені у вироку.
Доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ними вказаного злочину за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, оскільки жоден доказ, на який посилається суд у вироку, не підтверджує винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки з проникненням у житло, так як докази їх проникнення у будинок потерпілої ОСОБА_13 , саме з такою, а не іншою метою, матеріали справи не містять, як і попередньої домовленості, між ними, на вчинення цього злочину, та що намір викрасти вказане майно у ОСОБА_9 виник, коли вона перебувала вже в будинку потерпілої, в який зайшла, щоб придбати пір`я та горіхи, на що є посилання в апеляційних скаргах, є необгрунтованими.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження упереджено, не об`єктивно, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, не давши належну оцінку доказам і у зв`язку з цим незаконно засудив обвинувачену ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України, а дії ОСОБА_9 , за наявності підстав, не перекваліфікував на ч.1 ст.185 КК України.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом та спростовані наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_13 , в суді першої інстанції, показала, що 01.03.2018 року близько 11 год. її невістка - ОСОБА_17 повідомила, що в будинку, де вони разом проживають, застала двох незнайомих жінок, які швидко пішли на вулицю, а в будинку виявила, що зникли гроші та золоті вироби. Вона викликала поліцію та поїхала додому. Неподалік місця проживання по АДРЕСА_4 , побачила автомобіль свого сина, який заблокував автомобіль "жигулі", в якому знаходились обвинувачені. Син пояснив, що дві жінки вийшли з їхнього подвір`я, коли він підвіз додому дружину з дитиною, і побігли до автомобіля "жигулі", який чекав їх на перехресті доріг. Він наздогнав автомобіль з обвинуваченими, зупинив його і ОСОБА_10 , яки сиділа на передньому сидінні автомобіля "жигулі", віддала йому пакет з грішми та золотими прикрасами, викраденими з їхнього будинку. ОСОБА_9 віддала золотий браслет. Золоті прикраси: 2 золоті браслети, ланцюжок, підвіска, 2 каблучки і обручка, зберігалися в залі в меблевому гарнітурі. З тумбочки у спальні було викрадено 1920 доларів США, 100 євро, 21400 грн . Викрадене повернуте. Майнових претензій не має.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 , 1 березня 2018 року близько 11 год. вона з малолітньою дитиною та чоловіком повернулися додому в АДРЕСА_3 . Зайшовши до будинку через веранду, яка на ключ не зачиняється, підійшла до вхідних дверей. В цей час двері відчинилися та з будинку вийшли обидві обвинувачені, які швидко, не зупиняючись, стали втікати. Вона зателефонувала потерпілій ОСОБА_13 , у якої спитала де саме зберігаються грошові кошти та ювелірні вироби. Не виявивши грошей та прикрас на своїх місцях в будинку, а саме: грошей в тумбочці в спальні, а золотих прикрас - в стінці в залі, вона зателефонувала чоловіку ОСОБА_18 та повідомила про їх зникнення. ОСОБА_19 повідомив, що на власному автомобілі вже переслідує жінок, які вийшли з їх будинку.
Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що 1 березня 2018 року близько 10 год він зачинив на ключ вхідні двері свого будинку, та поклав ключ на пральну машину, яка знаходиться в прибудові до вказаного будинку, прикривши килимком. Повернувшись додому близько 11 год., разом з дружиною та малолітньою дочкою, виявили у власному будинку обвинувачених, які швидко вийшли з подвір`я та побігли в напрямку перехрестя, де їх чекав автомобіль ВАЗ 21011. Обвинувачені сіли в автомобіль та стали втікати. Він зрозумів, що ці особи могли щось викрасти з будинку , тому на власному автомобілі став їх доганяти. Наздогнавши той автомобіль, вже на іншій вулиці (Плотиче), він заблокував його рух своїм автомобілем, та підійшов до водія. ОСОБА_10 , яка знаходилась на пасажирському сидінні біля водія, через відчинене водійське вікно, передала йому пакет з грошовими коштами та золотими прикрасами, що належать його матері - ОСОБА_13 , які були викрадені з будинку, де вони разом проживають. Після цього, обвинувачена ОСОБА_9 , яка сиділа на пасажирському місці ззаду за водієм, передала йому ще 100 євро однією купюрою.
Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , кожний окремо, показали, що 1 березня 2018 року вони заступили на добове чергування у Славутському відділі поліції. Близько 11 год. отримали повідомлення про скоєння крадіжки з будинку по АДРЕСА_3 . Через декілька хвилин, прибувши на місце події, побачили автомобіль ВАЗ-21011 зеленого кольору, заблокований іншим автомобілем. У автомобілі ВАЗ знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . ОСОБА_19 в руках тримав пакет з грошовими коштами та золотими прикрасами і пояснив, що цей пакет йому віддала одна з обвинувачених, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні в автомобілі ВАЗ-21011. Вони запросили обвинувачених у службовий автомобіль та доставили у Славутський відділ поліції. Обвинувачена ОСОБА_9 визнала, що це вона викрала грошові кошти та золоті вироби з будинку потерпілої.
За показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , вони проживають в АДРЕСА_3 і є сусідами потерпілої ОСОБА_13 , є пенсіонерами, тому постійно знаходяться вдома. 1 березня 2018 року до них ніхто не приходив з пропозиціями продати пір`я чи горіхи. Обвинувачених не бачили.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_24 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у березні 2018 року попросили його за плату завезти їх в м. Славуту, щоб закупити пір`я та горіхи, бо це їх бізнес. Він погодився з метою заробити гроші. Привіз ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в Славуту і вони показували, куди їхати далі. На одній з вулиць він зупинився, а ОСОБА_10 і ОСОБА_9 пішли вздовж вулиці. Він не бачив куди жінки заходили. Через деякий час жінки повернулись та наказали їхати. ОСОБА_10 сіла на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 ззаді, але їх наздогнав автомобіль та заблокував дорогу. Водій цього автомобіля підійшов до нього і він дивився на нього, тому не бачив, хто з його пасажирів передав для цього чоловіка пакет. Потім побачив, що в пакеті були гроші та золоті вироби.
Винуватість ОСОБА_10 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення об`єктивно підверджується дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зокрема даними:
-протоколу огляду місця події від 01.03.2018 року з фототаблицею до нього, з яких вбачається, що під час огляду місця події було вилучено 7 слідів пальців рук. Огляд місця події проведено з дозволу власниці ОСОБА_13 . Під час оброблення гладких поверхонь дактилоскопічним порошком "Далмаісин" за допомогою магнітного пензла сліди рук перекопійовані на білий аркуш паперу та в подальшому передані на експерте дослідження;
-висновку судово-дактилоскопічної експертизи № 4.6-0132:18 від 13.03.2018 року, з якого слідує, що слід пальця руки розмірами 14х21, вилучений із внутрішньої поверхні шухляди тумбочки на відстані 10 см від правого зрізу та 1 см від верхнього зрізу, що знаходиться в спальній кімнаті, належить ОСОБА_10 ;
- протоколу огляду і добровільної видачі від 01.03.2018 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_15 добровільно видав для працівників поліції грошові кошти та золоті вироби, які йому віддала ОСОБА_10 одразу після вчинення крадіжки, зокрема: золоту обручку 583 проби; золоту каблучку 583 проби, в передній частині якої наявне сплетіння у вигляді серця; золоту каблучку 583 проби, в передній частині якої наявне різноманітне сплетіння у вигляді ромбу; золотий ланцюжок 583 проби, довжиною 20 см; золотий ланцюжок 583 проби, довжиною 25 см, на якому наявний золотий кулон з зображенням Божої Матері; гроші в сумі 1920 доларів США, 100 Євро та 21400 грн.;
- довідки Державного ощадного банку №120.78-17/18 від 16.04.2018 про офіційний курс НБУ гривні до євро станом на 01.03.2018 року, що становить за 100 євро - 3274,0257 грн;
- довідки Державного ощадного банку України №120.78-17/18 від 16.04.2018, про те що офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 01.03.2018 року становить: за 100 дол.США 2680,5516 грн;
- розписки ОСОБА_13 про отримання від працівників поліції грошей в сумі 1920 дол.США, 100 євро, 21400 гривень;
- протоколу огляду та добровільної видачі від 01.03.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 добровільно видала працівникам Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області золотий браслет. Як пояснила ОСОБА_9 , цей золотий браслет вона таємно викрала з будинку потерпілої в м.Славута 01.03.2018 року;
- постанови про залучення ФОП ОСОБА_25 , в якості спеціаліста у кримінальному провадженні №0000145 від 01.03.2018 року, для визначення проби золота у золотих виробах та їх оцінки;
- протоколу огляду речового доказу від 02.03.2018 р , відповідно до якого в приміщенні ювелірного магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", розташованого по АДРЕСА_4 , за участю спеціаліста ОСОБА_25 проведено огляд речових доказів у кримінальному провадженні №0000145, зокрема, золотих виробів;
- довідок, виданих ФОП ОСОБА_25 , відповідно до яких 1 гр золота 583 проби у виробах становить 1300 грн, 1 гр золота 585 проби у виробах становить 1450 грн;
- заявою ОСОБА_13 підтверджується отримання від працівників поліції золотих виробів а саме : 3 жіночих каблучок, 2 браслетів на руку, 1 золотого ланцюжка з підвіскою ;
- з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2018 р з участю свідка ОСОБА_17 , слідує, що остання впізнала ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як осіб, які 01.03.2018 р виходили з будинку, в якому вона проживає;
Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2018 р з участю свідка ОСОБА_15 , останній впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як осіб, які виходили з подвір`я будинку, в якому він проживає, 01.03.2018 року.
Судом дослідженні усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що докази, зібрані у справі, є належними, відповідають вимогам допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінював з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Колегія суддів приходить до висновку, що сукупність, наведених у вироку, доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_26 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло, ОСОБА_10 повторно та правильно кваліфікував їх дії за ч.3 ст.185КК України.

Зібрані та досліджені судом докази давали суду підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину, та спростовують доводи обвинуваченої ОСОБА_10 , що метою її перебування на порозі будинку потерпілої було бажання покликати ОСОБА_9 , яка затрималася в будинку, що вона не брала грошові кошти та ювелірні вироби, та доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона не проникала у будинок заради крадіжки, так як бажання викрасти коштовності з`явилося у неї, коли вона їх побачила у будинку.
Саме свідок ОСОБА_27 підтвердила, що з будинку потерпілої вийшли обидві обвинувачені, які швидко, не зупиняючись, стали втікати.
Свідок ОСОБА_15 показав, що вільного доступу до будинку не було, оскільки він зачинив на ключ вхідні двері свого будинку та поклав ключ на пральну машину, яка знаходиться в прибудові до вказаного будинку, прикривши килимком. Наздогнавши автомобіль, в якому втікали обвинувачені, ОСОБА_10 передала йому пакет з грошовими коштами та золотими прикрасами, які були викрадені з будинку, а ОСОБА_9 передала йому ще 100 євро.
Про намір ОСОБА_10 заволодіти цим майном свідчить те, що грошові кошти та золоті прикраси знаходились у неї та вона з цим майном втікала.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 достовірними, з чим погоджується колегія суддів, оскільки їх показання повністю спростовують твердження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що у них не було попереднього зговору на проникнення в будинок та вчинення крадіжки чужого майна, та що намір викрасти гроші і золоті вироби виник у ОСОБА_9 тоді, коли вона вже знаходилась в будинку.
Посилання обвинувачених на те, що свідок ОСОБА_24 підтвердив, що метою їх візиту до мешканців приватних будинків був намір придбати пір`я та горіхи спростовуються їх поведінкою, в подальшому, яка свідчила про їх умисел на вчинення крадіжки чужого майна, вказаним способом.
Доводи ОСОБА_10 про те, що судом не з`ясовано, яким чином інший браслет опинився у слідчого не заслуговують на увагу, оскільки з досліджених доказів слідує, що викрадене майно ОСОБА_29 передали обвинувачені, а заявою ОСОБА_13 підтверджується отримання від працівників поліції золотих виробів а саме : 3 жіночих каблучок, 2 браслетів на руку, 1 золотого ланцюжка з підвіскою.
На виконання вимог ст.290 КПК України, слідчий надав можливість ОСОБА_10 , ОСОБА_26 та їх захиснику ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що відповідно до постанови ст. слідчого СВ Славутського ВП ОСОБА_16 від 01.03.2018 року вказані кошти та золоті вироби визнанні речовими доказами і передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_30 (а.с.206-207 т.1), будь-яких клопотань про огляд цих речових доказів вони не заявляли, а тому посилання ОСОБА_10 , на вказану обставину та на відсутність речових доказів, є безпідставними.
Твердження обвинувачених в апеляційних скаргах та в апеляційному суді щодо неналежності та недопустимості доказів на підтвердження тієї обставини, що викрадені речі є золотими і їх вартість є такою, як зазначено у довідці ФОП ОСОБА_25 , колегія суддів відхиляє.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до постанови ст. слідчого СВ Славутського ВП ОСОБА_16 від 01.03.2018 року, до кримінального провадження залучався спеціаліст- ФОП ОСОБА_25 , який за спеціальністю є ювеліром, і видом його діяльності є, зокрема, роздрібна торгівля ювелірними виробами, ремонт ювелірних виробів(а.с.244-246), а тому його висновки щодо вартості вказаних золотих виробів не викликають сумніву і сторона захисту, таких, не спростувала.
Підстав для призначення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, на що є посилання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Як слідує з постанови Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №750/4082/16-к(провадження № 51-1531км 20), випадки обов`язкового проведення експертизи у кримінальному провадженні, передбачені у ч.2 ст.242 КПК є імперативними. З урахуванням формулювання п.6 ч.2 ст.242 КПК експертиза не повинна призначатися у тому разі, коли предметом кримінального правопорушення є гроші або цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням можна достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арефматичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших джерел доказування, крім експертиз.

Твердження апелянтів про те, що висновок судово-дактилоскопічної експертизи №4.6.-0132:18 від 13.03.2021 року не може бути визнаний допустимим доказом, яким встановлено, що слід пальця руки розмірами 14х21, вилучений із внутрішньої поверхні шухляди тумбочки на відстані 10 см від правого зрізу та 1 см від верхнього зрізу, що знаходиться в спальній кімнаті, належить ОСОБА_10 , так як цей доказ стороні захисту не відкривався і судом не досліджувався є надуманими і спростовуються матеріалами кримінального провадження та даними журналу судового засідання від 21.08.2018 року(а.с.65 т.2).
Крім того, є необґрунтованими твердження апелянтів про невідповідність цього висновку експерта вимогам щодо його складення.
Істотних порушень вимог ст.ст.101,102 КПК України та Закону України «Про судову експертизу» під час проведення, зазначеної в апеляційних скаргах, експертизи, колегією суддів не встановлено.
Не може бути підставою для визнання недопустимим доказом цього висновку експерта те, що у постанові про її призначення відсутнє попередження про кримінальну відповідальність, оскільки ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», передбачає, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються в тому числі кримінальною відповідальністю за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Таким чином, в силу вказаного вище закону, кожний експерт попереджений про кримінальну відповідальність, що і відображено у дослідженому судом висновку експерта.
За таких обставин, клопотання захисника ОСОБА_12 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, про визнання недопустимим доказом висновку судово-дактилоскопічної експертизи №4.6.-0132:18 від 13.03.2021 року, колегія суддів уважає необґрунтованим.
Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 злочину, за який їх засуджено, тому доводи апеляційних скарг, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, докази отримані з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, в діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.
Колегія суддів критично оцінює пояснення обвинуваченої ОСОБА_10 про непричетність до вчинення цього злочину та ОСОБА_9 про вчинення нею злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом першої інстанції доказів, покладених судом в основу доведеності їх вини, які узгоджуються між собою і свідчать про намір ОСОБА_10 уникнути відповідальності за вчинений злочин, а ОСОБА_9 уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.

В той же час, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_9 , так як призначене їй покарання є несправедливим внаслідок його суворості.

Так, виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 за вчинення цього злочину у виді позбавлення волі на строк-3 роки, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є тяжким, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання - не встановив.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_11 про те, що вона кається у вчиненому, потерпілій ОСОБА_31 речі та кошти повернуті і вона до обвинувачених претензій немає. В даний час ОСОБА_9 знаходиться в тяжких сімейних умовах та скрутному матеріальному становищі, на утриманні має троє малолітніх дітей, син ОСОБА_32 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких утримує сама, її чоловік трагічно загинув 12 липня 2020 року.
З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_9 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, та вищезазначених обставин, колегія суддів прийшла до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до приписів ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Що стосується призначення покарання ОСОБА_10 , за цей злочин, у виді позбавлення волі на строк-4 роки, та відповідно до ст. 71 КК України призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк-4 роки 6 місяців, частково приєднавши невідбуті покарання за вироками Городоцького районного суду Хмельницької області від 04.11.2016 та Турійського районного суду Волинської області від 22.11.2016 року, які виконуються самостійно, то суд, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_10 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що обвинуваченій ОСОБА_10 слід призначити покарання лише у виді позбавлення волі, у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вона раніше неодноразово судима за злочини проти власності, вчинила даний злочин при непогашеній судимості, за місцем проживання характеризується посередньо.
Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та необхідним і достатнім покарання для обвинуваченої ОСОБА_10 , з метою її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_10 і її захисника ОСОБА_12 , в суді апеляційної інстанції, про врахування її стану здоров`я, підтвердженого відповідними медичними документами, не дають підстав для інших висновків.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок у частині призначення покарання ОСОБА_9 підлягає зміні, в межах поданої апеляційної скарги та доводів заявлених в апеляційній інстанції, а апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_10 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 407, 408, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2018 року, в частині призначення покарання ОСОБА_9 , змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4